УХВАЛА

30 червня 2026 року 
м. Київ

справа №380/13395/24
адміністративне провадження № К/990/16375/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Жука А.В., Соколова В.М.,
перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №380/13395/24 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 18 жовтня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 18 жовтня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 18 жовтня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 18 жовтня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалами Верховного Суду від 26 січня 2026 року, 25 лютого 2026 року та 30 березня 2026 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №380/13395/24 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - повернуто особі, яка її подала.
10 квітня 2026 року Офіс Генерального прокурора через підсистему «Електронний суд» вчетверте звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2026 року визнано неповажними, зазначені Офісом Генерального прокурора, підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №380/13395/24 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишено без руху, а скаржнику надано строк для усунення її недоліків. Зокрема, скаржнику необхідно було надіслати заяву про поновлення строків із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку та документ про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 11 травня 2026 року скаржник через підсистему «Електронний суд» подав заяву про поновлення процесуального строку та квитанцію про сплату судового збору.
У поданій заяві про поновлення процесуального строку скаржник зазначив, що вперше звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у межах установленого статтею 329 КАС України строку, а повторні касаційні скарги подавав без зайвих зволікань та у найкоротші строки після їх повернення Верховним Судом. На думку відповідача, такі дії свідчать про його послідовний намір реалізувати право на касаційне оскарження, добросовісну процесуальну поведінку та зацікавленість у перегляді судових рішень у цій справі. Також відповідач послався на те, що повернення попередніх касаційних скарг залежало від оцінки Верховним Судом обґрунтованості наведених підстав касаційного оскарження, яку він не міг передбачити, а тому такі обставини, на його переконання, є об`єктивними та незалежними від його волі. Крім того, відповідач наголосив на відсутності в КАС України визначеного строку для повторного звернення з касаційною скаргою після її повернення, необхідності застосування підходу розумного строку, дії воєнного стану, недопущенні надмірного формалізму, важливості справи для формування єдиної судової практики та забезпечення права на касаційне оскарження.
Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою є правом сторони, а не обов`язком, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися правом на касаційне оскарження, реалізація такого права повинна відбуватися з дотриманням порядку та строків, установлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки є однаковими для всіх учасників судового процесу, що забезпечує принцип рівності сторін.
Оцінюючи наведені скаржником обставини, Суд зазначає, що підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне подання касаційної скарги.
Як убачається з матеріалів касаційної скарги та відомостей автоматизованої системи документообігу суду, Офіс Генерального прокурора вже неодноразово звертався до суду касаційної інстанції з касаційними скаргами у цій справі. Ухвалами Верховного Суду від 26 січня 2026 року, 25 лютого 2026 року та 30 березня 2026 року такі касаційні скарги було повернуто скаржнику у зв`язку з тим, що вони не відповідали вимогам статей 328, 330 КАС України щодо належного викладення підстав касаційного оскарження.
Разом з тим, Суд зазначає, що невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, зокрема щодо обґрунтування визначених законом підстав касаційного оскарження, та, як наслідок, повернення касаційної скарги, не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного й обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження.
Суд наголошує, що приведення касаційної скарги у відповідність до вимог КАС України, у тому числі в частині належного викладення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком особи, яка подає касаційну скаргу.
Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не надає скаржнику права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження повторно реалізовувати право на оскарження судового рішення.
Посилання скаржника на те, що первісну касаційну скаргу було подано у межах строку, встановленого статтею 329 КАС України, а повторні касаційні скарги подавалися без зайвих зволікань, не спростовують того, що пропуск строку касаційного оскарження зумовлений саме неналежним виконанням скаржником процесуального обов`язку щодо оформлення касаційної скарги відповідно до вимог КАС України.
Аргументи Офісу Генерального прокурора фактично зводяться до його послідовного наміру оскаржити судові рішення у касаційному порядку та до вжиття ним заходів щодо повторного подання касаційних скарг після їх повернення. Однак такі обставини характеризують процесуальну поведінку скаржника, але не свідчать про існування об`єктивних, непереборних та незалежних від його волі перешкод, які унеможливлювали своєчасне подання належно оформленої касаційної скарги.
Доводи скаржника про те, що він не міг передбачити повернення касаційних скарг, оскільки питання обґрунтованості підстав касаційного оскарження оцінюється Верховним Судом, Суд відхиляє, оскільки саме на особу, яка подає касаційну скаргу, покладено обов`язок належним чином обґрунтувати наявність передбачених законом підстав касаційного оскарження. Незгода скаржника з оцінкою таких доводів судом касаційної інстанції не може бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Верховний Суд також відхиляє посилання скаржника на відсутність у КАС України спеціального строку для повторного звернення з касаційною скаргою після її повернення, оскільки така обставина не змінює загального правила щодо необхідності дотримання строку касаційного оскарження, встановленого статтею 329 КАС України. Повторне звернення з касаційною скаргою можливе лише у порядку, встановленому законом, і не звільняє скаржника від обов`язку довести поважність причин пропуску процесуального строку.
Посилання Офісу Генерального прокурора на практику Верховного Суду в інших справах щодо поновлення строків касаційного оскарження також не є підставою для поновлення строку у цій справі, оскільки питання поважності причин пропуску процесуального строку вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням установлених обставин та наданих доказів. Загальні посилання на судову практику без доведення існування об`єктивних перешкод саме у цій справі не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку.
Щодо посилання скаржника на введення в Україні воєнного стану, Суд зазначає, що сам факт введення воєнного стану не зупиняє перебігу процесуальних строків у судових справах і не є безумовною підставою для їх поновлення.
За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано поважною причиною пропуску процесуального строку лише за умови, якщо такий пропуск перебуває у прямому причинному зв`язку з відповідною обставиною. Водночас саме по собі посилання на дію воєнного стану без зазначення конкретних обставин, які об`єктивно унеможливили своєчасне звернення до суду, та без надання належних доказів не може бути визнано поважною причиною пропуску строку.
Скаржник не навів конкретних обставин і не надав доказів того, яким саме чином введення воєнного стану вплинуло на можливість своєчасного подання належно оформленої касаційної скарги у цій справі.
Посилання скаржника на необхідність недопущення надмірного формалізму та важливість цієї справи для формування єдиної судової практики також не спростовують обов`язку дотримання процесуальних строків та вимог до форми і змісту касаційної скарги. Важливість порушеного у справі питання сама по собі не є об`єктивною перешкодою, яка унеможливлювала своєчасне подання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог процесуального закону.
Верховний Суд також зазначає, що однією зі складових принципу верховенства права є дотримання принципу res judicata, тобто принципу поваги до остаточного судового рішення. Жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення лише з метою повторного розгляду справи та постановлення нового рішення.
Отже, наведені Офісом Генерального прокурора доводи не підтверджують наявності об`єктивних, непереборних і незалежних від волі скаржника обставин, які унеможливили своєчасне подання належно оформленої касаційної скарги. Тому зазначені підстави не можуть бути визнані поважними для поновлення строку на касаційне оскарження.
Таким чином, у задоволенні заяви Офісу Генерального прокурора про поновлення строку на касаційне оскарження слід відмовити.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані судом неповажними.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що наведені Офісом Генерального прокурора підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані Судом неповажними, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 333, 355, 359 КАС України,
У Х В А Л И В :
Відмовити Офісу Генерального прокурора у задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №380/13395/24.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №380/13395/24 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: А.В. Жук

В.М. Соколов