УХВАЛА

13 травня 2026 року
м. Київ
справа № 539/1928/25
провадження № 61-6238ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Абдуллазаде Ламією Рагіб Кизи, на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Другої Лубенської державної нотаріальної контори Полтавської області Іщенко Ганна Костянтинівна, про визнання недійсним постанови, акту про передачу майна у рахунок погашення боргу та скасування свідоцтва про право власності,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила: скасувати постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 17 жовтня 2024 року; скасувати акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 17 жовтня 2024 року, винесені приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В. Л. у зведеному виконавчому провадженні 
№ 67532609, якими 1/2 частину житлового будинку з побудовами загальною площею 149,3 кв.м, житловою площею 90,8 кв.м та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310700000:03:005:0025, що за адресою: АДРЕСА_1 , передано у власність ОСОБА_2 ; скасувати свідоцтво про право власності на майно, що складається з 1/2 частки житлового будинку, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Лубенської державної нотаріальної контори Полтавської області Іщенко Г. К. 30 січня 2025 року, зареєстроване в реєстрі за № 171; скасувати свідоцтво про право власності на майно, що складається з 1/2 частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Лубенської державної нотаріальної контори Полтавської області Іщенко Г. К. 30 січня 2025 року, зареєстроване в реєстрі за № 172;
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 
від 28 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року, у задоволені позову відмовлено.
07 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 
від 28 листопада 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року та направити справу на новий розгляд. 
Вказана касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявником не надано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, як подана фізичною особою, судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн.
Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом касаційного оскарження є чотири вимоги немайнового характеру (скасування постанови про передачу майна стягувачу; скасування акту про передачу майна стягувачу; скасування свідоцтва про право власності на частку житлового будинку та скасування свідоцтва про право власності на 1/2 частку земельної ділянки). 
Отже, заявник за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у розмірі 7 751, 68 грн (3028 грн х 0,4) х 4) х 200 %) х 0,8.
Оскільки до касаційної скарги заявником додано квитанцію 
про сплату судового збору в розмірі 3 875,84 грн, то заявнику необхідно доплатити 3 875,84 грн. 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
В порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
Аналіз касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведеній постанові Верховного Суду та не вказано, від якого саме висновку вважає необхідним відступити заявник та щодо якої норми права, застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. 
Сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
В іншій частині скаржник узагальнено посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, однак не зазначає виключні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Ураховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Абдуллазаде Ламією Рагіб Кизи на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк - десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя М. Є. Червинська