ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/11984/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Бенедисюка І.М. та Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,
представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗАТЕКС АГРО" - Безух А.М., адвокат (ордер АР №1216295 від 18.04.2025),
відповідача -Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України") - Буря О.Г., адвокат (дов. від 10.04.2026 №ДП24701/26-0179),
розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗАТЕКС АГРО"
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 (суддя Турчин С.О.) та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 (головуючий суддя: Шаратова Ю.А., судді: Бестаченко Ю.А., Скрипки І.М.)
у справі № 910/11984/25)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗАТЕКС АГРО" (далі - Товариство; позивач)
до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Банк; відповідач);
про визнання незаконним та скасування рішення.
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 25.05.2026 № 32.2-01/686 у зв`язку з відпусткою судді Власова Ю.Л. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/11984/25, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуюча), Бенедисюк І.М. і Малашенкова Т.М.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Банку у якому просило суд визнати незаконним та скасувати рішення Банку про відмову у застосуванні мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням Товариства за кредитним договором від 18.12.2020 № 20-13KN0003, яке викладене у листі Банку від 24.09.2025 № 0026702/24338-25.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Банку, викладене у листі від 24.09.2025 №0026702/24338 - 25, про відмову у застосуванні мораторію за заявою Товариства від 16.09.2025 про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за кредитним договором від 18.12.2020 № 20-13KN0003 є безпідставним та таким, що суперечить положенням пунктів 23, 24, 25 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.
Короткий зміст судових рішень
Господарський суд міста Києва рішенням від 15.01.2026 у задоволенні позову відмовив повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:
- позивач, звертаючися до банку із заявою про застосування мораторію, зазначив інформацію про групу пов`язаних компаній, яка, за його твердженням, складається виключно з учасників Товариства. Водночас позивач, з урахуванням заяви від 19.09.2025, не навів відомостей про всі підприємства, щодо яких учасники Товариства мають відносини контролю, спільного управління або економічної залежності одного суб`єкта господарювання від іншого, що є істотним для оцінки підстав застосування мораторію;
- до заяви позивача на адресу банку не додано належних та допустимих доказів, які б у повному обсязі підтверджували зазначену у ній інформацію. Таким чином, позивачем не виконано обов`язок щодо надання повної та достовірної інформації, передбаченої законодавством та умовами договору;
- рішення Банку про відмову у задоволенні заяви позивача про застосування мораторію є обґрунтованим, прийнятим у межах наданих повноважень та з дотриманням вимог законодавства, а підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні.
Північний апеляційний господарський суд за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції постановою від 05.03.2026 залишив рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі №910/11984/25 без змін, а апеляційну скаргу Товариства - без задоволення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі Товариство, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 та направити справу №910/11984/25 на новий розгляд до суду першої інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги 
Підставою для оскарження рішення і постанови судів попередніх інстанцій, Товариство визначило пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пунктів 23 -25 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах.
Позиція інших учасників справи
Від Банку 12.05.2026 (через систему "Електронний суд") подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі №910/11984/25 - без змін.
Від Банку 09.06.2026 (через систему "Електронний суд") надійшли пояснення у справі які він просить прийняти до уваги та врахувати їх при розгляді касаційної скарги.
Від Товариства 15.06.2026 (через систему "Електронний суд") також надійшли пояснення у справі які він просить прийняти до уваги та врахувати їх при розгляді касаційної скарги.
Від Банку 16.06.2026 (через систему "Електронний суд") надійшли заперечення на пояснення Товариства.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Між Банком та Товариством (далі - позичальник) 18.12.2020 укладено кредитний договір № 20-13KN0003 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії 4 798 242,80 грн (пункт 2.2, 2.3.1 кредитного договору), строком до 23.01.2025 (пункт 2.4 кредитного договору). 
Відповідно до пункту 2.5 кредитного договору цільове призначення кредиту: придбання нової сільськогосподарської техніки, а саме: 
- трактор New Holland, модель Т7.315 в комплектації з комплектом системи точного землеробства GFX-750 з NAV-900, Trimble, DGPS та комплектом платформи, відповідно до договору від 29.07.2020 № БОС019/2020, укладеному з ТОВ "Полетехніка" (пункт 2.5.1 кредитного договору); 
- борони дискової компактної АГКС-4+ КРОНОС-4+, відповідно до договору від 18.06.2020 № 115-Т, укладеному з ТОВ "Агро-Сервіс" (пункт 2.5.2 кредитного договору); 
- культиватору передпосівного обробітку КПГ-8,2, відповідно до договору від 28.08.2020 № 127-Т, укладеному з ТОВ "Агро-Сервіс" (пункт 2.5.3 кредитного договору).
В забезпечення виконання Товариством умов кредитного договору, Банком укладені договори поруки: 
з ОСОБА_1 договір поруки від 18.12.2020 № 20-13ZP0009; 
з ОСОБА_2 договір поруки від 18.12.2020 № 20-13ZP0010.
Товариство 19.08.2025 звернулося до Банку про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за кредитним договором від 18.12.2020 № 20-13KN0003 в порядку визначеному пунктом 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України. 
Заяву позивача відповідач отримав 02.09.2025, що підтверджується трекінгом Укрпошти, копією поштового конверту та описом вкладенням поштового відправлення №8800600103682.
У заяві від 19.08.2025 Товариство зазначило, що вона подається у зв`язку із наявністю сукупності умов, передбачених пунктом 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, а саме таких.
1) Сукупний річний дохід позичальника за 2021 рік становив 25 406 000,00 грн, що в еквіваленті за середньорічним курсом НБУ складає 786 320,02 євро (25 406 000,00/середньорічну ціну 1 євро - 32,31 грн), та не перевищує 50 мільйонів євро, суму визначену підпунктом 1 пункту 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
Окрім того, позичальник повідомив Банк про доходи за 2021 рік учасників Товариства: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ "ССК-ІНЖИНІРИНГ", а також поручителя за договором поруки - ОСОБА_1 . 
Разом, сукупний дохід зазначених осіб за 2021 рік складав 37 869 600,00 грн, що не перевищує суму еквівалентну 50 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом НБУ (1 615 500 000,00 грн).
2) Кредитний договір № 20-13KN0003 укладено 18.12.2020, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану від 27.03.2025 № 4340-IX, як це передбачено підпунктом 2 пункту 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
3) Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено заставою майна (трактор, борона, культиватор) відповідно до Договорів застави від 18.12.2020 № 20-13ZZ0014 та № 20-13ZZ0013, яке викрадено/вибуло з володіння Товариства на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України через дії російських загарбників та пов`язаних з ними осіб (підпункт 3 пункту 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України).
4) На день укладення договору кредиту (позики) оціночна вартість майна, яке викрадено/вибуло з володіння Товариства на тимчасово окупованих територіях, становить 100 % всієї застави, а саме, 5 144 286,67 грн, а з урахуванням заставного дисконту - 3 601 000,67 грн. А 50 % оціночної вартості застави, що передбачені підпунктом 4 пункту 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, становить відповідно 2 572 143,34 грн та 1 800 500,34 грн (з дисконтом). 
5) Сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік (з урахуванням контрагентів, передбачених підпунктом 1 цього пункту) не перевищує 75 відсотків його річного доходу за 2021 рік, адже у зв`язку із відсутністю всієї фінансово-економічної діяльності на підприємстві, сукупний дохід позичальника - Товариства за попередній звітній рік становить 0,0 грн.
Також 100 % загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебували в користуванні Товариства в 2021 році є захопленими / розташованими на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації) та включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. 
Отже, загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, не перевищує 50 відсотків загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році, як це передбачено підпунктом 5 пункту 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України. 
6) Загальна сума дивідендів, виплачених позичальником з дня, коли застава, іпотека отримали статус, передбачений підпунктом 3 цього пункту 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, до дня подання заяви, становить не більше 20 відсотків від суми основного боргу за договором кредиту (позики). Оскільки з 01.01.2022 по день звернення до Банку із заявою про застосування мораторію від 19.08.2025 дивіденди Товариству не виплачувалися та їх розмір становить 0,0 грн. 
Листом від 16.09.2025 №0026702/23839-25 Банк повідомив про необхідність надання позивачем фінансової інформації щодо контрагентів.
При цьому, Банк наголосив, що відповідно до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, позичальник має право звернутися із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі, за сукупності визначених умов, зокрема:
1) сукупний річний дохід позичальника за 2021 рік (з урахуванням контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, що визначаються в порядку і за критеріями, встановленими Національним банком України) не перевищує суму, еквівалентну 50 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;
2) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік (з урахуванням контрагентів, передбачених підпунктом 1 цього пункту) не перевищує 75 відсотків його річного доходу за 2021 рік.
Банк послався на положення Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368, згідно із якими, два або більше контрагенти вважаються одним контрагентом (групою пов`язаних контрагентів) і такими, що несуть спільний економічний ризик, за наявності хоча б одного з таких критеріїв: 1) відносини контролю: один з контрагентів здійснює контроль над іншим (іншими) контрагентом (контрагентами); контрагенти мають спільного контролера; 2) економічна залежність: якщо один з контрагентів матиме фінансові проблеми з фінансуванням або виконанням зобов`язань, то інший(і) контрагент(и) внаслідок цього також найімовірніше буде(уть) мати проблеми з фінансуванням або виконанням зобов`язань.
Для перевірки позивача на відповідність наведеним умовам ЦК України та застосування мораторію до заборгованості Банк просив надати інформацію щодо сукупного річного доходу за 2021 та 2024 роки контрагентів, в яких бенефіціари Товариства - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 володіють істотною участю в статутному капіталі та здійснюють контроль над іншими контрагентами, в тому числі, встановленими згідно із державних реєстрів та публічних джерел інформації (перелік з кількох десятків юридичних осіб наведений безпосередньо у змісті листа). 
Заявою від 19.09.2025 позивач надав запитувану банком інформацію.
Листом від 24.09.2025 № 0026702/24338-25 повідомлено, що Банк вимушений відмовити Товариству у застосуванні мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики). 
Лист від 24.09.2025 №0026702/24338-25 підписаний директором Департаменту реструктуризації та проектного менеджменту проблемної заборгованості ОСОБА_5 , що діє від імені відповідача на підставі наказу Голови Правління АТ "Укрексімбанк" від 04.03.2025 № 97-25.
У листі від 24.09.2025 № 0026702/24338-25 відповідач зазначив, що виходячи з отриманої інформації, яка викладена у листі позивача від 19.09.2025, у Банку відсутня можливість визначити повний перелік контрагентів, які разом з Товариством входять до групи пов`язаних контрагентів та здійснити порівняння річного доходу групи пов`язаних осіб за 2021 та 2024 роки, зокрема з наступних причин:
- виходячи з публічних джерел інформації Товариство (бенефіціари - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 сукупно володіють часткою в розмірі 29% статутного капіталу ТОВ "ІНДІАН ІСАТЕКС СОЛАР", річний дохід за 2021 рік - 12 637,6 тис. грн; за 2024 рік - 0,0 грн. При цьому в наданій до Банку інформації відповідно до листа від 19.09.2025 відсутня згадка про цю компанію; 
- по частині компаній, зокрема ТОВ "ССК - ІНЖИНІРИНГ" (код 39115917), ТОВ "ГРІН - ЕКО 2020" (код 43764065) наявна інформація, що юридична особа не подала фінансову звітність до фіскальних органів та/або органів статистики за 2024 рік, що унеможливлює дотримання вимог законодавства (співставлення річного доходу за 2021 та 2024 роки) щодо застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики);
- по частині компаній, що мають ознаки приналежності до групи пов`язаних осіб, зокрема ТОВ "ГРІН - ЕКО 2020" (код 43764065), наявна інформація, що юридична особа зареєстрована за адресою концентрованої реєстрації (всього за адресою зареєстровано 14 осіб). Реєстрація контрагента за місцезнаходженням, де одночасно зареєстрована значна кількість інших юридичних осіб, може свідчити про використання цього місцезнаходження як номінального та/або про відсутність намірів реального здійснення господарської діяльності.
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Предметом розгляду цієї справи по суті є питання наявності підстав для застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання, передбаченого Законом "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану" від 27.03.2025 №4340-ІХ, за укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором.
Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.
Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Так, обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник у касаційній скарзі з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
У контексті доводів касаційної скарги колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд зазначає, що висновок щодо застосування пунктів 23 -25 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у подібних правовідносинах відсутній.
Положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Законом "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану" від 27.03.2025 №4340-ІХ (набув чинності 10.08.2025) розд."Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України було доповнено пунктами 23-36, які передбачають, зокрема, таке.
Згідно з пунктом 23 розд."Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, позичальник (у тому числі його правонаступник), який є суб`єктом господарювання, має право звернутися до кредитодавця (позикодавця) або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - заява), за сукупності таких умов:
1) сукупний річний дохід позичальника за 2021 рік (з урахуванням контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, що визначаються в порядку і за критеріями, встановленими Національним банком України) не перевищує суму, еквівалентну 50 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;
2) договір кредиту (позики) з позичальником було укладено до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану";
3) виконання зобов`язання за договором кредиту (позики) забезпечено заставою, іпотекою:
а) нерухомого майна, обладнання та/або устаткування, яке визначено індивідуальними ознаками, відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства та станом на день подання заяви знаходиться на територіях активних бойових дій, у тому числі територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією; та/або
б) транспортних засобів, які знищено, загублено, викрадено, втрачено та/або які вибули з володіння позичальника не з його волі іншим шляхом на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Факт знищення, загублення, викрадення, втрати та/або вибуття з володіння позичальника (його правонаступника) не з його волі іншим шляхом транспортного засобу може підтверджуватися заявою про вчинення кримінального правопорушення та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень, відкритих не пізніше 30 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану", а якщо такі обставини виникли після набрання ним чинності - відкритих не пізніше 180 днів з дня початку бойових дій на відповідній території або з дня початку її тимчасової окупації Російською Федерацією, визначеного відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;
4) на день укладення договору кредиту (позики) оціночна вартість майна, передбаченого підпунктом 3 цього пункту, становила понад 50 відсотків оціночної вартості всієї застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язання за таким договором кредиту (позики);
5) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік (з урахуванням контрагентів, передбачених підпунктом 1 цього пункту) не перевищує 75 відсотків його річного доходу за 2021 рік; або
загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, не перевищує 50 відсотків загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році. При визначенні загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника, не враховуються угіддя, які розташовані на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією;
6) загальна сума дивідендів, виплачених позичальником з дня, коли застава, іпотека отримали статус, передбачений підпунктом 3 цього пункту, до дня подання заяви, становить не більше 20 відсотків від суми основного боргу за договором кредиту (позики). Ця умова не поширюється на виплату дивідендів загальною сумою менше 150 тисяч гривень.
Відповідно до пункту 24 розд."Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України позичальник надсилає заяву про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - мораторій), у письмовій або електронній формі на юридичну або електронну адресу кредитора, зазначену в договорі кредиту (позики).
Заява підписується позичальником або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій). Заява в електронній формі підписується відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
У заяві зазначаються:
1) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб - підприємців) позичальника (його правонаступника), його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб - підприємців), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за його наявності) або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - підприємців), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності);
2) повне найменування кредитора, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;
3) реквізити та дата укладення договору кредиту (позики);
4) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік та за 2021 рік; або
загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, та сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році;
5) загальна сума дивідендів, передбачених підпунктом 6 пункту 23 цього розділу;
6) реквізити та дата укладення договору застави, іпотеки, поруки (за наявності), яким забезпечено виконання зобов`язань за договором кредиту (позики);
7) відомості щодо застави, іпотеки, яка забезпечує виконання зобов`язання за договором кредиту (позики);
8) відомості щодо майна, передбаченого підпунктом 3 пункту 23 цього розділу, та день набуття цим майном відповідного статусу; оціночна вартість такого майна станом на дату укладення договору застави, іпотеки; частка такого майна в оціночній вартості всієї застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язань за договором кредиту (позики).
До заяви додаються документи, що підтверджують інформацію, зазначену у ній.
Позичальник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.
Пунктом 25 розд. "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що кредитор на підставі отриманої заяви та доданих до неї документів протягом 20 робочих днів з дня їх отримання приймає рішення про застосування мораторію або відмову у застосуванні мораторію.
Кредитор надсилає рішення, передбачене абзацом першим цього пункту, у письмовій або електронній формі на юридичну або електронну адресу позичальника, зазначену в договорі кредиту (позики), негайно у день прийняття такого рішення.
У разі неподання позичальником документів, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві, або надання недостовірної інформації кредитор має право відмовити позичальнику у застосуванні мораторію.
Рішення про відмову у застосуванні мораторію повинно бути вмотивованим.
Водночас, якщо кредитором прийняте рішення про відмову у застосуванні мораторію через невідповідність позичальника критеріям, передбаченим підпунктами 1, 5 пункту 23 цього розділу тоді кредитор у рішенні про відмову зазначає:
склад групи контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів;
критерії, встановлені Національним банком України, на підставі яких кожен контрагент включений у групу пов`язаних контрагентів, та відповідне значення таких критеріїв;
розрахунок сукупного річного доходу позичальника та контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, за останній звітний рік та за 2021 рік.
Рішення кредитора про відмову у застосуванні мораторію може бути оскаржено до господарського суду.
Отже, з огляду на наведені пункти розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України позичальник має право звернутися до кредитодавця (позикодавця) або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про застосування мораторію, а Банк (кредитор) у свою чергу прийняти рішення про застосування мораторію у разі дотримання ним сукупності умов визначених пунктом 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
Саме на Банк покладено обов`язок перевірити дотримання позичальником умов визначених у пункті 23 розд."Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України. 
За відсутності необхідної інформації та/або надання недостовірної інформації банк позбавлений здійснити розрахунки відповідності позичальника критеріям (умовам) визначеним підпунктами 1, 5 пункту 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України для прийняття відповідного рішення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що листом від 16.09.2025 №0026702/23839-25 Банк повідомив Товариство про необхідність надання фінансової інформації за 2021 та 2024 роки щодо контрагентів для перевірки позичальника на відповідність вимогам визначених у пункті 23 розд."Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
У заяві від 19.09.2025 позивач надав відповідь на запитувану банком інформацію. 
Також судами встановлено, що листом від 24.09.2025 № 0026702/24338-25 Банк повідомив Товариству про відмову у застосуванні мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики). У листі Банк зазначив, що з огляду на отриману інформацію, яка викладена у листі позивача від 19.09.2025, у Банку відсутня можливість визначити повний перелік контрагентів, які разом з Товариством входять до групи пов`язаних контрагентів та здійснити порівняння річного доходу групи пов`язаних осіб як за 2021 так і за 2024 роки.
При цьому суди за результатами аналізу поданої позивачем інформації та документів, дійшли висновку про неподання Товариством фінансової інформації стосовно всіх контрагентів Товариства, що свідчить про неможливість підтвердження наявності передбачених законом підстав для застосування мораторію.
З огляду на зазначене суди виснували, що у даному випадку, Банк відмовив позичальнику у застосуванні мораторію саме на підставі норм абзацу 3 пункту 25 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, а тому, не повинен був зазначати відомості встановлені нормами абзаців 5-8 пункту 25.
Указаний висновок ґрунтується на правильному тлумаченні вказаних норм права за встановлених у цій конкретній справі обставин та досліджених доказів судами попередніх інстанцій.
При цьому відмова позичальнику у застосуванні мораторію у разі неподання позичальником документів, що підтверджують інформацію є окремою та самостійною підставою для відмови у застосуванні мораторію.
Враховуючи наведене у Суду відсутні підстави для формування висновку, щодо аналізу складу групи контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів та критеріїв встановлені Національним банком України для визначення таких контрагентів.
Верховний Суд виходить з того, що встановлені судами обставини цієї справи надають можливість виснувати, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову, заснованого на правильному тлумаченні норм права, означених у пунктах 23-25 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України. 
Посилаючись на відсутність висновків Верховного Суду, скаржник по суті намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції немає повноважень встановлювати нові обставини та переоцінювати докази в силу приписів статті 300 ГПК України.
Отже, доводи касаційної скарги, обґрунтовані скаржником з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, щодо неправильного застосування судами пунктів 23-25 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України не знайшли свого підтвердження. 
Верховний Суд також зауважує, що міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною залежно від характеру рішення.
Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві АМК на касаційну скаргу та поясненнях в тій частині, в якій вони не суперечать викладеному у цій постанові.
Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу відповідача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗАТЕКС АГРО" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі № 910/11984/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова