ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 559/3777/25	Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М 	
Провадження № 22-ц/817/516/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
з участю секретаря - Хоміцька С.О. 
та сторін: представника ОСОБА_1 -    ОСОБА_2 , і представника ОСОБА_3 - адвоката Містермана В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 559/3777/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2026 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., повний текст якого складено 05 лютого 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В:
у вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, вказуючи на те, що 30 жовтня 2023 року між фізичною особою – підприємцем ОСОБА_1 в особі агенції нерухомості «ВІСОН» та ОСОБА_3 , від імені якої діяв її представник ОСОБА_4 , укладено письмовий договір №103023 про надання послуг.  
Відповідно до п.2.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок надати комплекс інформаційно-консультаційних послуг по відчуженню об`єкта нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Сторонами досягнуто взаємної згоди про те, що у випадку укладення Основного договору між замовником і третьою особою виконавець має беззаперечне право на отримання винагороди в розмірі, передбаченому п.4 Договору. 
На виконання умов договору виконавець здійснював рекламу зазначеного об`єкту, пошуки третіх осіб на об`єкт, проводив переговори з третіми особами виключно в інтересах замовника, інформував замовника про всі пропозиції, що надходили від третіх осіб щодо укладення основного договору. Позивачем умови договору виконанні в повному обсязі. 24.04.2024 року відповідач шляхом укладення договору дарування відчужила об`єкт ОСОБА_5 . Однак відповідач порушила умови договору та не оплатила суму винагороди за надані послуги, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на дату позовної заяви становить 384 869,97 грн., з яких: 186 696 грн. – основна сума боргу, 186 696 грн. – штраф, 10 465,21 грн. – пеня, 1012,76 грн. – 3% річних згідно ст.625 ЦК України. 
15.10.2025 відповідач ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору.  Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 листопада 2023 року відповідач-позивач уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань пов`язаних з відчуженням (продажем, обміном) за ціну та на умовах, які ними попередньо узгоджувались, належного їй на праві власності об`єкту нерухомого майна, а саме: будівлі їдальні, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Не дивлячись на відсутність представницьких повноважень, ОСОБА_4 було укладено 30.10.2023 року договір про надання послуг з ФОП ОСОБА_1 в особі агенції нерухомості «ВІСОН» від її імені. Підписання спірного договору ОСОБА_4 від імені відповідача-позивача, відбулось без наявності у нього належно оформлених повноважень на укладення договору. Відповідч-позивач вважає, що укладений 30 жовтня 2023 року договір №103023 про надання послуг між ОСОБА_1 в особі Агенції нерухомості "ВІСОН" та ОСОБА_3 з врахуванням порушень чинного законодавства України є недійсним, а відповідно у сторін, по даному договорі, не виникають будь-які взаємні зобов`язання. 
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 198 173 (сто дев`яносто вісім тисяч сто сімдесят три) гривні 97 копійок заборгованості за договором про надання послуг №103023 від 30.10.2023.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1982 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят дві) гривні сплаченого ним судового збору.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання недійсним договору.
В обґрунтування апеляційної скарги заявниця зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи та невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи.
Вказує на те, що вільне волевиявлення учасника спірного правочину – ОСОБА_3 та його відповідність внутрішній волі не знайшло своє відображення в спірному договорі про надання послуг № 103023 від 30.10.2023 та виданій в подальшому довіреності № 1220 від 10.11.2023 на представництво її інтересів, а отже спірний договір є недійсним без виникнення будь-яких взаємних зобов`язань сторін.
Зокрема, зазначає, що у даному випадку вона особисто спірний договір не підписувала, згоди на прийняття значних фінансових зобов`язань (5% винагороди, 100% штраф) не надавала та будь-яких дій, що свідчать про прийняття умов договору, не вчиняла.
Крім того, вказує, що видача довіреності відповідачкою ОСОБА_3 на ОСОБА_4 після підписання договору про надання послуг, ніяк не може розцінюватись як схвалення вчиненого правочину, оскільки в даній довіреності відсутнє наступне схвалення нею даного договору про надання послуг та підписання договору про надання послуг. 
Таким чином, її волевиявлення не знайшло свого відображення у спірному договорі, що є самостійною підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.215 ЦК України.
Також, підтвердженням відсутності наступного схвалення спірного договору є відсутність дій, що свідчать про прийняття його до виконання, а саме: відсутнє підписання акту приймання-передачі наданих послуг та здійснення оплати по даному договору. Просте оформлення довіреності на представництво інтересів не означає схвалення конкретного договору, якщо в ній немає посилання на нього. Не схвалення спірного договору, у виданій після його підписання довіреності на представництво, свідчить лише про те, що відповідачка-позивач не прийняла умови договору. Не зважаючи на ніби-то встановлені в суді обставини справи, суд проігнорував та не дослідив вимоги п.4.1. спірного договору про те, що підписання між сторонами акту-приймання- передачі наданих послуг за договором є беззаперечним правом на отримання винагороди. Суд же у своєму рішенні зазначив, що «підписання даного акту не є обов`язковою та єдиною підставою для визнання умов договору виконаними».  Дане твердження свідчить про повне ігнорування судом фактичних обставин справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування судового рішення.
Також, суд дійшов помилкового висновку, що довіреність від 10.11.2022 надавала ОСОБА_4 повноваження укладати спірний договір.
Однак, довіреність 2022 року стосувалася лише представництва з питань, пов`язаних з оформленням земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 ; де в ній прямо передбачено право укладати договори оренди земельної ділянки. При цьому, повноваження на укладення договорів щодо відчуження нерухомого майна або укладення агентських договорів у тексті довіреності відсутні.
Крім того заявник вказує, що твердження суду про те, що формулювання «підписувати будь-які документи» автоматично надає повноваження на укладення будь-яких договорів, є необґрунтованим, так, як суд ніяким чином не спростовує той факт, що довіреність, була видана задовго до надання представницьких повноважень Паращинцю В.М. на відчуження будівлі їдальні за адресою АДРЕСА_1 , та те що в довіреності об`єм наданих повноважень взагалі не передбачав повноважень на відчуження (продаж, обмін) нерухомого майна, і що саме ці дії були предметом спірного договору. 
Також вважає, що рішення суду про наявність зобов`язання зі сплати винагороди ґрунтується виключно на твердженнях позивача.
Суд послався на скріншоти з месенджерів Viber та Telegram, при цьому: не ідентифікував конкретну переписку; не встановив осіб, які брали участь у листуванні; не встановив зв`язок між перепискою та спірним договором №103023 від 30.10.2023; переписка в Telegram фактично відсутня в матеріалах справи.
Обов`язок доказування покладається на позивача (ст.81 ЦПК України).
Натомість суд фактично переклав цей обов`язок на відповідача, зазначивши, що вона не довела неналежність послуг.
Крім того, суд визнав, що укладення договору дарування є підтвердженням виконання договору.
Однак суд не встановив: що саме позивач знайшов особу, якій було подаровано майно; що укладення договору дарування стало наслідком діяльності позивача; що між діями позивача та відчуженням існує причинний зв`язок.
Сам факт відчуження майна не доводить виконання агентських зобов`язань. Без встановлення причинного зв`язку між діями виконавця та результатом, право на винагороду не може вважатися доведеним.
Представник позивача – адвокат Присяжнюк М.О. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , у якому зазначила, що посилання вiдповiдача на те, що довiренiсть №1220 була видана лише 10 листопада 2023 року, не спростовує фактy наявностi у ОСОБА_4 повноважень на момент укладення спірного договору. Довіреність від 10.11.2023 мала розширений, деталізованих характер і стосувалася окремих питань, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, тоді як довіреність від 10.11.2022 початково уповноважувала представника діяти в інтересах довірителя у правовідносинах з будь-якими фізичними та юридичними особами, у тому числі, укладати договори, підписання яких було необхідним для реалізації прав та законних інтересів довірителя. Отже, Паращинець В.М. на момент підписання спірного договору мав повноваження вести переговори, подавати заяви, укладати та підписувати договори будь-якого виду від імені ОСОБА_3 . Тому посилання останнього на відсутність таких повноважень є безпідставним. 
Крім того, зазначають, що впродовж усього перiоду дiї договору, тобто з моменту його підписання у жовтнi 2023 року i до 2025 року - yci комунiкацiї з позивачем-вiдповiдачем (листування, телефоннi розмови, узгодження документiв, особистi зустрiчi) здiйснював саме ОСОБА_4 .
Останній вів дiалоги щодо умов виконання договору, надав уточнення щодо оформлення документiв. Така послiдовна поведiнка представника вiдповідача свiдчить про наявнiсть реальних договiрних правовiдносин i пiдтверджує, що ОСОБА_4 . дiяв у межах i на пiдставi наданих йому повноважень.
Щодо наявностi вiльного волевиявленпя вiдповiдача-позивача ОСОБА_3 на укладення та виконання договору, то вказують, що в даному випадку волевиявлення вiдповiдача на укладення договору було виражене через її представника — ОСОБА_4 , який дiяв на пiдставi належним чином оформленої довiреностi вiд 10.11.2022, строком дії до 10.11.2025. Таким чином, сам факт видачi цієї довiреностi, яка передбачала право представника пiдписувати вiд імені довiрителя будь-якi документи, у тому числi договори, є прямим пiдтвердженням волевиявлення вiдповiдача-позивача на вчинення правочинiв, у тому числi й укладенні спiрного договору.
Пiсля укладення договору вiдповiдач жодним чином не заперечувала факту його пiдписання чи змісту його умов, не заявляла вимог про визнання договору не дiйсним або таким, що укладений без її волi, i не вчиняла жодних дiй, якi б свiдчили про вiдмову вiд договору.
Навпаки, вiдповiдач як до, так і пiсля укладення договору активно спiвпрацювала з позивачем щодо реалізації умов договору.
Зокрема, позивачу було надано доступ до об`єкта нepyxoмocтi, шо належав вiдповiдачу, для його огляду та пiдготовки до продажу. Позивачем здійснювався пошук потенцiйних покупцiв, проводилась iнформацiйна реклама об`єкта, органiзовувалися та проводилися огляди об`єкта з потенційними покупцями. Усе це вiдбувалося за вiдома та за участю ОСОБА_4 , який представляв iнтереси вiдповiдача, що пiдтверджується наявною текстовою перепискою мiж ним та позивачем.
Таким чином, фактична поведiнка вiдповiдача пiсля укладення договору свiдчить про те, що вона усвiдомлювала змiст i правовi наслiдки укладеного правочину, приймала участь у його виконаннi та реалiзувала своє волевиявлення на вiдчуження належного їй майна через уповноваженого представника. Під час укладення спірного договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а їх зовнішнє волевиявлення повністю відповідало внутрішній волі. Після підписання договору, у разі наявності будь-яких заперечень або незгоди з його умовами, відповідач могла ініціювати внесення змін чи розірвання договору, однак цього зроблено не було. Навпаки, ОСОБА_3 скористалася результатами наданих послуг, що підтверджується фактом відчуження об`єкта нерухомості, який став можливим саме внаслідок дій ОСОБА_1 за цим договором 
Отже, сукупнiсть зазначених обставин свiдчить про те, що волевиявлення вiдповiдача на укладення договору було вiльним, усвiдомленим i спрямованим на досягнення реальних правових НОМЕР_1 , а сам договiр укладено та виконано з дотриманням вимог ст. 203 ЦК України.
Щодо твердження відповідача, стосовно непiдписання акту приймання-передачi наданих послуг за договором, то вказують, що вiдповiдно до пункту 4.1 договору сторони чiтко погодили наступне: "З дня пiдписання замовником та Третьою особою Основного договору або з дня пiдписання мiж Виконавцем та Замовником актy приймання-передачi наданих за договором послуг, Виконавець вважається таким, що належним чином виконав cвої зобов`язання за договором та має беззаперечне право на отримання винагороди."
У даному випадку мiж вiдповiдачем (замовником) та третьою особою було укладено основний договiр щодо вiдчуження об`єкта нерухомості, що прямо пiдтверджує факт належного виконання позивачем cвoїx зобов`язань за спiрним договором. Вiдтак, акт приймання - передачi послуг не є обов`язковим документом, а його не пiдписання жодним чином не свiдчить про вiдсутнiсть волевиявлення вiдповiдача на укладення договору чи надання послуг.
З огляду на викладене, вважають, що доводи апеляційної скарги належними та допустимими доказами не пiдтверджено, аргументи зводяться лише до незгоди із висновками суду.
У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат Містерман В.М. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній та просить її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної скарги не визнала, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №273670826 від 07.09.2021, ОСОБА_3 є власником нежитлової будівлі, їдальня загальною площею 623,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
10 листопада 2022 ОСОБА_3 на підставі довіреності № 2288 уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси в усіх державних установах, приватних фірмах, перед іншими юридичними та фізичними особами зокрема, в органах державної влади та місцевого самоврядування, об`єднаних територіальних громадах, в органах держгеокадастру та землевпорядних організаціях при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться. Для виконання цієї довіреності вона надала йому право подавати різного роду заяви, вести від її імені справи в усіх державних установах, кооперативних та громадських організаціях, заповнювати та підписувати від її імені будь-які документи, заяви, договори оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відповідні документи, що стосуватимуться цієї довіреності, сплачувати нараховані збори,… підписувати документи, в тому числі заяви, договори оренди та інші документи та виконувати всі інші дії в межах та обсязі передбаченого чинним законодавством України для такого роду повноважень. Довіреність видана строком на 3 роки і дійсна до 10.11.2025 року.
30 жовтня 2023 року між ФОП ОСОБА_1 в особі Агенції нерухомості «ВІСОН», та ОСОБА_3 , інтереси якої згідно доручення представляє ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг №103023.
Згідно з п.2.1 договору на час дії договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок надати комплекс інформаційно-консультаційних послуг по відчуженню об`єкта, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Для виконання обов`язків на час дії договору замовник передає виконавцю Ексклюзивні права щодо об`єкту.
Пунктом 2.2 договору визначено орієнтовні параметри та технічні характеристики об`єкта: нежитлова будівля, їдальня загальною площею 623,6 кв.м.
Відповідно п.2.5 договору сторони договору досягли взаємної згоди щодо початкової вартості об`єкта, яка буде оголошуватися виконавцем при проведенні переговорів з третіми особами, у тому числі в засобах масової інформації – 90000$ (дев`яносто тисяч доларів США). Рекомендована виконавцем стартова ціна за об`єкт 90 000$ (дев`яносто тисяч доларів США).
Згідно з п.4.1 Договору з дня підписання Замовником і Третьою особою Основного договору або з дня підписання між Виконавцем та Замовником акту приймання – передачі наданих за Договором послуг Виконавець вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання за договором та має беззаперечне право на отримання винагороди.
Основний договір – будь-який правочин, який передбачає перехід майнових прав щодо об`єкту Замовника, в т.ч., але не виключно, шляхом відчуження корпоративних прав, … дарування, міни і.т.д. (п.1.1 Договору).
Пунктом 4.2 договору визначено, що розмір винагороди виконавця за договором становить 5% від кінцевої ринкової ціни об`єкту. Зазначені грошові кошти замовник зобов`язується сплатити виконавцеві на вказаний у договорі рахунок протягом 3 (трьох) банківських днів, наступних за днем підписання Основного договору або акту приймання-передачі наданих за договором послуг.
Відповідно до п.4.3 договору, в тому випадку, якщо замовником укладено Основний договір, незалежно від того, укладено він з участю виконавця чи ні, і при цьому Замовник ухиляється від підписання акту прийому-передачі наданих послуг, винагорода виконавця становить суму яка вказана у п.4.2. Якщо у п.4.2 вказано % (процент) від суми то він вираховується від початкової вартості об`єкта, яка зазначена у п.2.5 договору, та підлягає сплаті виконавцю протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги виконавцем, відправлені способом, передбачених п.7.12 цього договору.
Згідно з п.4.4 договору підтвердженням повного виконання виконавцем своїх зобов`язань за договором перед замовником є укладений договір з відчуження об`єкта нерухомості будь-яким способом: продаж, дарування, міни, внесення в статутний капітал, оренду із правом викупу, передача в заставу або іпотеку і т.д. незалежно від того, укладено він з участю виконавця чи ні.
Пунктом 5.1 договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання замовником вимог п.п. 4.2, 4.3 договору останній зобов`язується сплатити на користь виконавця штраф у розмірі 100% від остаточної винагороди (з розрахунку п.4.2, 4.3 та 4.5) та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що обчислюється від несплаченої (несвоєчасно сплаченої) замовником грошової суми на користь виконавця за кожний день прострочення виконання зобов`язання.
Згідно з п.6.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30 жовтня 2024 року, крім випадку, коли виконавець виконає взяте на себе за договором зобов`язання достроково. У випадку невиконання або неналежного виконання замовником взятих на себе за договором зобов`язань щодо підписання акту приймання-передачі наданих за договором послуг та оплати цих послуг виконавця. Договір діє до повного розрахунку замовника з виконавцем.
Відповідно до п.7.12 договору сторони домовилися, що вважають офіційним листуванням (в тому числі і звітами про виконану роботу виконавця, вимоги) в рамках даного договору будь-які повідомлення, зображення, відео та аудіо файли, переслані з допомогою таких месенджерів, як Viber, Whatsapp, Telegram, Messenger, Facebook, SMS, якщо вони відправлені на номери телефонів, які вказані у розділі 8 або на особистий профіль. Замовник дозволяє та доручає виконавцю записувати телефонні переговори між ними.
З долучених скріншотів із месенджерів Viber та Telegram вбачається переписка сторін відносно наданих послуг Агенцією нерухомості.
Згідно довіреності №1220 від 10 листопада 2023 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань пов`язаних з відчуженням (продажем, обміном) за ціну та на умовах, які ними попередньо узгоджувалися належних їй на праві власності об`єктів нерухомого майна, а саме: будівлі готелю, який знаходиться по АДРЕСА_2 та будівлі їдальні, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та земельних ділянок на яких знаходяться вищевказані будівлі та які надані для обслуговування вищевказаного нерухомого майна.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №385776059 від 05.07.2024, власником нежитлової будівлі, їдальня загальною площею 623,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 24.04.2024.
16 червня 2025 року ФОП ОСОБА_1 в особі Агенції нерухомості «ВІСОН» направлено ОСОБА_3 письмову претензію з вимогою сплатити заборгованість за договором та акт надання послуг до договору №103023 від 30 жовтня 2023 року від 13 червня 2025 року, що підтверджується описом вкладення від 16.06.2025.
Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав №364141766 від 01.02.2024 власником нежитлового приміщення, будівля готелю, загальна площа 1031,61 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка за кадастровим номером 6123486200:04:001:0457 є ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2024.
Відповідно до рішення Кременецької міської ради №4230 від 31.01.2023 передано ОСОБА_3 в користування на умовах оренди терміном на 20 років земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,6604 га, кадастровий номер 6123486200:04:001:0457, за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6115363772021, земельна ділянка з кадастровим номером 6123486200:04:001:0457, площею 0,6604 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі знаходиться у комунальній власності.
25.10.2023 року між Кременецькою міською радою в особі міського голови Смаглюка А.М., як орендодавцем, та ФОП ОСОБА_3 , як орендарем, було укладено договір оренди землі №246/23-02, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, з кадастровим номером 6123486200:04:001:0457, площею 0,6604 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди землі №246/23-02 від 25.10.2023 та актом прийому-передачі земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 від 25.10.2023.
Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином виконав свої обов`язки за договором про надання послуг №103023 від 30.10.2023, що є підставою для стягнення винагороди в розмірі 186 696 грн, а також у зв`язку із невиконанням відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором, тому з ОСОБА_3 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня за прострочення замовником терміну оплати наданих виконавцем послуг в розмірі 10 465,21 грн.
Крім того, суд вважав, що ОСОБА_3 прострочила виконання зобов`язання за договором, в зв`язку з чим, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 вправі вимагати сплати 3% річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за вказаний ним період з 16.06.2025 по 20.08.2025 (66 днів), що складає 1012,76 грн.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання послуг №103023 від 30.10.2023, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 в особі Агенції нерухомості «ВІСОН», та ОСОБА_3 , інтереси якої згідно доручення представляє ОСОБА_4 добровільно уклали договір, який підписаний сторонами, його зміст не суперечить вимогам ЦК України та особи, які вчинили правочин, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відтак, суд вважав, що позивачем не наведено підстав недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, та яким чином узгоджені сторонами умови дійсно порушують права позивача, що свідчить про те, що оспорюваний договір про надання послуг №103023 від 30.10.2023 є дійсним в силу ст. 203 ЦК України, оскільки сторонами обумовлено предмет договору, умови, права та обов`язки сторін, порядок вирішення спору та строк дії договору. 
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на таке.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2 383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).
Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27 листопада 2018 року у справі №905/1227/17).
Тлумачення статті 215 ЦК України свідчить, що підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину.
Подібний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 24.04.2020 року в справі № 522/25151/14-ц (провадження № 61-101св19).
Тобто, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У справі, що переглядається, судом встановлено, що 10 листопада 2022 ОСОБА_3 згідно довіреності №2288 уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси в усіх державних установах, приватних фірмах, перед іншими юридичними та фізичними особами зокрема, в органах державної влади та місцевого самоврядування, об`єднаних територіальних громадах, в органах держгеокадастру та землевпорядних організаціях при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться. Довіреність видана строком на 3 роки і дійсна до 10.11.2025 року (а.с.91).
30 жовтня 2023 року між ФОП ОСОБА_1 в особі Агенції нерухомості «ВІСОН», та ОСОБА_3 , інтереси якої згідно доручення представляє ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг №103023 (а.с.4-8).
Згідно з п.2.1 договору на час дії договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок надати комплекс інформаційно-консультаційних послуг по відчуженню об`єкта, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Для виконання обов`язків на час дії договору замовник передає виконавцю Ексклюзивні права щодо об`єкту.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що з дня підписання Замовником і Третьою особою Основного договору або з дня підписання між Виконавцем та Замовником акту приймання – передачі наданих за Договором послуг Виконавець вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання за договором та має беззаперечне право на отримання винагороди.
Відповідно до п.4.2 договору розмір винагороди виконавця за договором становить 5% від кінцевої ринкової ціни об`єкту. Зазначені грошові кошти замовник зобов`язується сплатити виконавцеві на вказаний у договорі рахунок протягом 3 (трьох) банківських днів, наступних за днем підписання Основного договору або акту приймання-передачі наданих за договором послуг.
Згідно з п.4.3 договору в тому випадку, якщо замовником укладено Основний договір, незалежно від того, укладено він з участю виконавця чи ні, і при цьому Замовник ухиляється від підписання акту прийому-передачі наданих послуг, винагорода виконавця становить суму яка вказана у п.4.2. Якщо у п.4.2 вказано % (процент) від суми то він вираховується від початкової вартості об`єкта, яка зазначена у п.2.5 договору, та підлягає сплаті виконавцю протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги виконавцем, відправлені способом, передбачених п.7.12 цього договору.
Пунктом 4.4 договору визначено, що підтвердженням повного виконання виконавцем своїх зобов`язань за договором перед замовником є укладений договір з відчуження об`єкта нерухомості будь-яким способом: продаж, дарування, міни, внесення в статутний капітал, оренду із правом викупу, передача в заставу або іпотеку і т.д. незалежно від того, укладено він з участю виконавця чи ні.
Згідно з п.5.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання замовником вимог п.п. 4.2, 4.3 договору останній зобов`язується сплатити на користь виконавця штраф у розмірі 100% від остаточної винагороди (з розрахунку п.4.2, 4.3 та 4.5) та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що обчислюється від несплаченої (несвоєчасно сплаченої) замовником грошової суми на користь виконавця за кожний день прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до п.6.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30 жовтня 2024 року, крім випадку, коли виконавець виконає взяте на себе за договором зобов`язання достроково. У випадку невиконання або неналежного виконання замовником взятих на себе за договором зобов`язань щодо підписання акту приймання-передачі наданих за договором послуг та оплати цих послуг виконавця. Договір діє до повного розрахунку замовника з виконавцем.
Пунктом 7.12 договору передбачено, що сторони домовилися, що вважають офіційним листуванням (в тому числі і звітами про виконану роботу виконавця, вимоги) в рамках даного договору будь які повідомлення, зображення, відео та аудіо файли, переслані з допомогою таких месенджерів, як Viber, Whatsapp, Telegram, Messenger, Facebook, SMS, якщо вони відправлені на номери телефонів які вказані у розділі 8 або на особистий профіль. Замовник дозволяє та доручає виконавцю записувати телефонні переговори між ними.
24.04.2024 ОСОБА_3 відчужила шляхом укладення договору дарування будинок АДРЕСА_5 ОСОБА_5 .
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що сторони, а саме ОСОБА_1 , в особі Агенції нерухомості «ВІСОН», та ОСОБА_3 , інтереси якої згідно доручення представляє ОСОБА_4 , маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, досягнувши згоди стосовно всіх умов договору, добровільно уклали спірний договір про надання послуг №103023 від 30 жовтня 2023 року відносно відчуження будинку АДРЕСА_5 . 
Відтак, суд підставно вважав, що позивачем не наведено підстав недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, та яким чином узгоджені сторонами умови дійсно порушують права відповідача, що свідчить про те, що оспорюваний договір про надання послуг №103023 від 30.10.2023 є дійсним в силу ст. 203 ЦК України. 
З наданих позивачем за первісним позовом скріншотів із месенджерів Viber та Telegram вбачається переписка представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відносно наданих послуг Агенцією нерухомості, а саме, що ФОП ОСОБА_1 в особі агенції нерухомості «Вісон» організував рекламу об`єкту, здійснював пошук потенційних покупців, організовував зустрічі та огляд цієї нерухомості. 
Крім того, представник ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував відносно зазначених наданих послуг.
За таких обставин, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно п.4.1 Договору виконавець, а саме: ФОП « ОСОБА_1 » в особі агенції нерухомості «Вісон» виконав свої зобов`язання згідно договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що вільне волевиявлення учасника спірного правочину – ОСОБА_3 та його відповідність внутрішній волі не знайшло своє відображення в спірному договорі про надання послуг № 103023 від 30.10.2023, що є самостійною підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.215 ЦК України, так як вона особисто спірний договір не підписувала, згоди на прийняття значних фінансових зобов`язань (5% винагороди, 100% штраф) не надавала та будь-яких дій, що свідчать про прийняття умов договору, не вчиняла та у виданій в подальшому довіреності № 1220 від 10.11.2023 на представництво її інтересів так, як видача довіреності відповідачкою ОСОБА_3 на ОСОБА_4 після підписання договору про надання послуг, ніяк не може розцінюватись як схвалення вчиненого правочину, оскільки в даній довіреності відсутнє наступне схвалення відповідачкою-позивачем даного договору про надання послуг та підписання договору про надання послуг є безпідставними, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 згідно довіреності №2288 від 10 листопада 2022 року, уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси в усіх державних установах, приватних фірмах, перед іншими юридичними та фізичними особами зокрема, в органах державної влади та місцевого самоврядування, об`єднаних територіальних громадах, в органах держгеокадастру та землевпорядних організаціях при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться. Для виконання цієї довіреності вона надала йому право подавати різного роду заяви, вести від її імені справи в усіх державних установах, кооперативних та громадських організаціях, заповнювати та підписувати від її імені будь-які документи, заяви. Довіреність видана строком на 3 роки і дійсна до 10.11.2025 (а.с.91).
Таким чином, довіреність від 10.11.2022 початково уповноважувала представника ОСОБА_4 діяти в інтересах довірителя ОСОБА_3 у правовідносинах з будь якими фізичними та юридичними особами, у тому числі укладати договори, підписання яких було необхідним для реалізації прав та законних інтересів довірителя, в тому числі і спірний договір про надання послуг від 30.10.2023. 
Щодо наявностi вiльного волевиявленпя позивачки за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 на укладення та виконання договору, то колегія суддів звертає увагу, що сам факт видачi цієї довiреностi, яка передбачала право представника пiдписувати вiд імені довiрителя будь-якi документи, у тому числi договори, є прямим пiдтвердженням волевиявлення позивача за зустрічною позовною заявою на вчинення правочинiв, у тому числi й укладенні спiрного договору.
Пiсля укладення договору ОСОБА_3 жодним чином не заперечувала факту його пiдписання чи змісту його умов, не заявляла вимог про визнання договору недiйсним або таким, що укладений без її волi, i не вчиняла жодних дiй, якi б свiдчили про вiдмову вiд договору.
Таким чином, на момент укладення спірного договору про надання послуг №103023 від 30 жовтня 2023 року між ФОП ОСОБА_1 в особі Агенції нерухомості «ВІСОН», та ОСОБА_3 , інтереси якої згідно доручення представляє ОСОБА_4 волевиявлення учасників договору було виражено вільно, без жодного тиску з боку контрагента або інших осіб, і відповідало їх внутрішній волі. Доказів протилежного суду не надано.
Договір підписувався після досягнення сторонами згоди, щодо усіх його істотних умов, документ укладався за взаємною згодою. На момент укладення договору ОСОБА_3 погодилася із всіма пунктами договору, про що свідчить підпис, здійснений її представником на договорі.
Таким чином, ОСОБА_3 . реалiзувала своє волевиявлення на укладення спірного договору та в подальшому на вiдчуження належного їй майна через уповноваженого представника. Під час укладення спірного договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а їх зовнішнє волевиявлення повністю відповідало внутрішній волі.
Відповідно до положень статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, діє принцип правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2- 383/2010.
Позивачем за зустрічною позовною заявою не надано жодного доказу на спростування презумпції правомірності правочину, зокрема, позивачем не спростовано, що під час укладення договору вона діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги, про підтвердженням відсутності наступного схвалення спірного договору є відсутність дій, що свідчать про прийняття його до виконання, а саме: відсутнє підписання акту приймання-передачі наданих послуг та здійснення оплати по даному договору.
Згідно з п.4.1 Договору з дня підписання замовником і третьою особою основного договору або з дня підписання між виконавцем та замовником акту приймання – передачі наданих за договором послуг виконавець вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання за договором та має беззаперечне право на отримання винагороди.
Таким чином, зі змісту п.4.1 договору вбачається настання буль-якої з двох передбачених умов - пiдписання основного договору мiж замовником та третьою особою, або пiдписання акту приймання-передачi послyг між виконавцем i замовником, що є самостiйною i достатньою пiдставою для визнання послуг наданими та виникнення у виконавця права на оплату.
У даному випадку наявна перша пiдстава, адже мiж відповідачкою ОСОБА_3 (замовником) та третьою особою було укладено основний договiр щодо вiдчуження будинку АДРЕСА_5 , а саме договір дарування, що підтверджує факт належного виконання позивачем за первісним позовом своїх зобов`язань за спірним договором та виникнення у нього права на оплату за надані послуги. Відтак, не підписання акту наданих послyг до договору №103023 від 30.10.2023 не свiдчить про вiдсутнiсть волевиявлення ОСОБА_3 на укладення договору чи надання їй послуг за договором.
Крім того, вiдсутнiсть оплати за договором не може тлумачитися як вiдсутнiсть волi на його укладення, а є порушенням умов договору з боку ОСОБА_3 , адже вiдповiдно до погодженого сторонами п.4.1 спірного договору, право позивача за первісним позовом ОСОБА_1 на отримання винагороди вже настало з моменту укладення основного договору мiж замовником i третьою особою. 
Отже, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо вiдсутності акта наданих послуг до договору №103023 від 30.10.2023 та несплати коштiв не спростовують факту надання послуг, а лише пiдтверджують неналежне виконання нею умов договору.
Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно виходив з того, що позивачем не наведено підстав недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, та яким чином узгоджені сторонами умови дійсно порушують права позивача, що свідчить про те, що оспорюваний договір про надання послуг №103023 від 30.10.2023 є дійсним в силу ст. 203 ЦК України, оскільки сторонами обумовлено предмет договору, умови, права та обов`язки сторін, порядок вирішення спору та строк дії договору. Договір підписано сторонами, його зміст не суперечить вимогам ЦК України та особи, які вчинили правочин, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договору про надання про надання послуг №103023, який укладений 30 жовтня 2023 року між ФОП ОСОБА_1 в особі Агенції нерухомості «ВІСОН», та ОСОБА_3 , інтереси якої згідно доручення представляє ОСОБА_4 , з огляду навідсутність підстав вважати умови оспорюваного договору такими, що не відповідають вимогам закону та наявність підстав для визнання його недійсним з мотивів, які наводить позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним).
Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 належним чином виконав свої обов`язки за договором про надання послуг, що є підставою для стягнення винагороди в розмірі 186 696 грн. Порушення зобов`язання в частині дотримання строків сплати винагороди є підставою для стягнення штрафу та пені згідно умов укладеного договору. 
Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Разом з тим, чинним законодавством не закріплено положення про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку із невиконанням відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором, з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня за прострочення замовником терміну оплати наданих виконавцем послуг в розмірі 10 465,21 грн..
Крім того, колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 прострочила виконання зобов`язання за договором, тому позивач за первісним позовом ОСОБА_1 вправі вимагати сплати 3% річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за вказаний ним період з 16.06.2025 по 20.08.2025 (66 днів), що складає 1012,76 грн, з розрахунку 186 696 *3%*66:365 = 1012,76 грн та правомірно стягнув з неї. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2026 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2026 року, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст судового рішення виготовлено виготовлено 08 травня 2026 року.

Головуюча         Н.М. Храпак

Судді:          О.З. Костів

М.В. Хома