Номер провадження: 22-ц/813/928/26 
Справа № 495/959/25
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про визнання правочинів вчиненими під впливом обману та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви про постановлення окремої ухвали.
01 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив винести окрему ухвалу про направлення матеріалів до органу досудового розслідування за ознаками злочинів, передбачених ст. 366, ст. 384 КК України та про зупинення розгляду цивільної справи №495/959/25 до завершення досудового розслідування та встановлення достовірності поданих документів.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про винесення окремої ухвали у цивільній справі за позовом ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 , третя особа: АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про визнання правочинів вчиненими під впливом обману та стягнення моральної шкоди залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву від 30.08.2025 про зупинення розгляду справи та направлення матеріалів справи до органів досудового розслідування за ознаками злочинів, передбачених ст.366, 384 КК України, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що:
1) в ухвалі вказано: «01 вересня 2025 року ОСОБА_1 через канцелярію суду надав заяву про винесення окремої ухвали про направлення матеріалів до органу досудового розслідування за ознаками злочинів, передбачених ст.366, ст.384 КК України». Проте жодної заяви про винесення окремої ухвали чи про забезпечення доказів скаржник не подавав, і тим більше — не через канцелярію суду. 30 серпня 2025 року засобами ЄСІТС у системі «Електронний суд» ним було сформовано, підписано та подано процесуальний документ із назвою «Клопотання про зупинення розгляду справи». Це клопотання було обґрунтоване тим, що встановлення факту та мети фальсифікації доказів виходить за межі цивільного судочинства і, у свою чергу, унеможливлює належне вирішення спору. Суд же підмінив предмет цього клопотання, штучно кваліфікувавши його то як заяву про забезпечення доказів, то як заяву про винесення окремої ухвали, що дозволило уникнути реагування на виявлені ознаки злочину;
2) судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 262 ЦПК України.

Сповіщення сторін.
Про судове засідання, призначене на 27 травня 2026 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.
27 травня 2026 року від представника ТОВ «ООЕК» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Повний текст судового рішення складено 05 червня 2026 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом а окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.
За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.
Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.
У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 761/32388/13-ц зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.
Враховуючи вимоги ст. 262 ЦПК України, які передбачають виключний перелік питань які процесуально можуть були врегульовані в порядку винесення окремої ухвали, оскільки при розгляді справи не встановлено порушення матеріального або процесуального закону зі сторони третіх осіб, а також те, що постановлення окремої ухвали на підставі ст. 262 ЦПК України, є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що він не подавав заяву про винесення окремої ухвали, то колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси надійшло від ОСОБА_1 клопотання про зупинення розгляду справи, у пункті першому прохальної частини якого заявник просить:
«1. Постановити окрему ухвалу про направлення матеріалів до органів досудового розслідування за ознаками злочинів, передбачених ст. 366 та ст. 384 КК України».
Таким чином, доводи апеляційної скарги є неспроможними.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції ст. 262 ЦПК України, то колегія суддів їх відхиляє з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Відповідно до частини одинадцятої статті 262 ЦПК України окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлення під час розгляду справи порушень норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду (див. пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 171/2124/18, пункт 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц та ін.).
Суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14).
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хаджибейського районного суд м. Одеси від 17 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 05 червня 2026 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева