Справа № 510/970/25
Провадження № 3/510/311/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року м. Рені

Суддя Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І., розглядаючи матеріали, що надійшли від ВП №2 Ізмаїльського РВП Головного управління Національної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою : АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зміст ст. 268 КУпАП роз`яснено, клопотань не надходило, -

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1  10.05.2025р. о 20.15 год., по вул.Будагяна (біля будинку №18) в м.Рені Ізмаїльського району керував автомобілем марки ВАЗ із державним номерним знаком НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння (п.п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. № 1306). Від проходження тестування на факт вживання спиртних напоїв за допомогою алкотестеру Драгер 6810 або у медичній установі відмовився під відеозапис. Внаслідок виявленого правопорушення, на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

ОСОБА_1 вину свою не визнав, його захисник – Златі Н.С. надала суду письмові заперечення, просила про закриття справи про адміністративне правопорушення з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 . Як зазначено у письмових запереченнях, ОСОБА_1 та його захисник вважають, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 була істотно порушена процедура виявлення у водія ТЗ ознак алкогольного сп`яніння. Так, вони оспорюють взагалі наявність письмового доказу – направлення на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, зауважують на тому, що з відеозапису з бодікамери поліцейського вчинення такої дії поліцейським в присутності ОСОБА_1 не зафіксовано, викладають припущення щодо того, що таке направлення, як документ, було складено вже після складання адмінпротоколу. З наведених обставин, ОСОБА_1 та сторона захисту робить висновок, що ОСОБА_1 не направлявся до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, у зв`язку із чим не може бути притягнутий до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, заперечують і факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки відеозапис про його керування автомобілем відсутній.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили про розгляд справи без їх участі. 
Вчинення адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про адмінправопорушення від 10.05.2025р.; диском із відеозаписом, виконаним поліцейським; інформацією про притягнення до відповідальності; направленням від 10.05.2025р. на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; рапортом поліцейського від 10.05.2025р.; копією постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.122 КУпАП.
Інших доказів на момент розгляду справи суду не надано.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суд по справі не вбачає.
Проаналізувавши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, особу правопорушника, який протягом року не піддавався адміністративному стягненню за вчинення іншого правопорушення, не працює, інші обставини справи, суд вважає за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу із позбавленням права керування на певний строк.
Спростовуючи правову позицію ОСОБА_1  та його захисника, викладену у письмових запереченнях, суд зазначає наступне.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ЕТ8 № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).
Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з п. 2.4 а ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.
Згідно п. 1.10 ПДР України встановлено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. За ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оскільки в адмінпротоколі та матеріалах, доданих до нього, не міститься будь-яких пояснень водія щодо його позиції, судом було досліджено відеозапис, який був доданий працівниками поліції в якості доказу у справі. Як виходить з відеозапису, виконаного 10.05.2025р. ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення правил зупинки, відносно нього була винесена постанова за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою був накладений штраф – 340 грн., в ході з`ясування обставин справи за порушенням за ч. 1 ст. 122 КУпАП з`ясувалося, що у водія наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Сам ОСОБА_1 заперечував той факт, що в його діях містився склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, неодноразово висловлював претензії до поліцейських щодо його зупинки (розмовляв взагалі нецензурною лайкою), будь-яким чином свою поведінку не визначив, вів себе зухвало, будь-які пояснення щодо його стану не надавав, взагалі щось з приводу його керування пояснити не міг. З відеозапису вбачається, що працівники поліції спілкувались із ОСОБА_1 із ускладненнями (постійно ставили одні й ті самі питання, так як ОСОБА_1 чітких та прямих відповідей не надавав, постійно ухилявся від відповідей, переводив розповідь на іншу тему, намагався взагалі піти з місця зупинки транспорту поліцейськими та ін.), від підпису протоколу про адміністративне правопорушення відмовився під відеозапис.
Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції декілька разів пропонували ОСОБА_1 пройти тестування на Драгері, однак він від цього відмовився. Також двічі пропонували проїхати до лікарні для проведення огляду на стан сп`яніння – від цього він також відмовився. Так, дійсно, кадрів складання поліцейським самого письмового направлення до лікарні відеозапис не містить, але на даний час в адмінсправі міститься письмовий доказ – направлення від 10.05.2025р. на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, воно датовано (дата та час), містить підстави для видачі (вказані ознаки алкогольного сп`яніння, відсутні дані проведення огляду за допомогою технічного приладу), має прив`язку до протоколу про адміністративне правопорушення та вказано посадову особу та його підпис. Таким чином, направлення складено за формою Додатку 1 до Інструкції про виявлення у водіїв ТЗ ознак алкогольного … сп`яніння… (пункт 8 розділу ІІ), заповнено відповідним чином і на час розгляду даної справи судом не містить будь яких-підстав для визнання його неналежним доказом.
Так, Ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Згідно з п. 2 Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735: огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. Ознаками алкогольного ( наркотичного ) сп`яніння є: - запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів; - порушення мови; - виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; - поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Розділу І зазначеної Інструкції).
Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція).
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
Відповідно до ч. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я). 
Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу Х Інструкції з оформлення матеріалів №1395 ( п. 6 розділ Х: «У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.)).
Крім того, суд зазначає, що на направленні зазначені дата та час – 10.05.2025р., 20.30 год. Згідно відеозапису запис закінчився о 20.30-32 год. 10.05.2025р., таким чином виписування направлення відбувалось в межах проведення відеозапису. Стосовно питання про вручення направлення суд зазначає, що ОСОБА_1 в усному порядку пропонувалося проїхати до медзакладу для проходження огляду на предмет алкогольного сп`яніння і він від цього відмовився, що підтверджується відеозаписом. Обов`язку вручити водію таке направлення під розпис діючим законодавством не передбачено, більш того, сам бланк направлення не містить таку графу або напис, як «підпис водія». 
Таким чином, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом в матеріалах адмінсправи наявне направлення водія для проходження медичного огляду для виявлення стану алкогольного сп`яніння, яке візуально містить всі необхідні реквізити відповідно до додатку 1 до Інструкції… і немає доказів, які б могли викликати сумніви у суду щодо даного доказу (що він був сфальсифікований, що працівник поліції завідомо склад неправдивий документ та ін.).
Стосовно питання про те, що ОСОБА_1 заперечував те, що він управляв транспортним засобом, суд зазначає наступне. 
Так, дійсно суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні водієм транспортним засобом. Під управлінням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічними можливостями транспортного засобу. 
Згідно абзацу 4 п. 27 Постанови ПВСУ 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» ( Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 18 від 19.12.2008 ) для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.  Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
Як виходить із доказів, що містяться в адмінсправі, відносно ОСОБА_1 була винесена постанова за ч. 1 ст. 122 КУпАП та призначено адміністративне стягнення – штраф. Винесена постанова стосувалась порушення правил зупинки на транспортному засобі, а саме того, що ОСОБА_1 з самого початку вчинення ним порушень 10.05.2025р. о 20.19 год. був зупинений працівниками поліції у зв`язку із тим, що зупинився на перехресті. За ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 вину свою визнав, із обставинами вчинення правопорушення погодився, підписав постанову про накладення на нього стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та отримав її копію. Під час з`ясування працівниками поліції обставин вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП з`ясувалось, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння – різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, у зв`язку із чим працівник поліції намагався з`ясувати обставини паралельно виявленого ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. З урахуванням вищенаведеного, суд спростовує позицію водія і його захисника з приводу того, що в той день, в той час ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і вважає її такою, що носить захисний характер, такою, що не відповідає ані подіям того дня, ані письмовим доказам у справі. Крім того, в даному випадку, мова йде зовсім не про те, чи керував або не керував водій авто, а про відмову водія пройти медичний огляд на стан сп`яніння за вимогою поліцейського, яка є самостійним адміністративним правопорушенням. Причому відмовою від проходження огляду вважається не лише пряма заява водія, формально нею може бути визнана будь-яка дія чи бездіяльність, що перешкоджає встановленню стану сп`яніння водія. Наприклад, ухилення від виконання вимог, імітація невміння правильно дихати в трубку алкотестера, багаторазові безрезультатні спроби, затримка часу без вагомих причин, перешкода діям поліцейського, відмова від спілкування тощо.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. 
Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. 
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення. 
З урахуванням вищенаведеного, суддя приходить до переконання, що на час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення в матеріалах справи наявні достатні, допустимі та безсумнівні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при обставинах, зазначених у протоколі, його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення доведена.

Керуючись ст. ст. 27, 33-35, 401, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В

Визнати ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. в доход держави із позбавленням права керування засобами транспорту строком на 1 (один) рік.

Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп. у дохід держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.ст. 32, 321 КоАП України.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя В.І. Дудник