ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/3785/25 Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В. В.
Провадження № 33/818/600/26 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року    м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Доценко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Доценко Н.В. на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року, стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 ,
- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення, у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Постановою встановлено, що 16 листопада 2025 року о 15:20 год. в м. Зміїв Чугуївського району Харківської області ОСОБА_1 , керуючи належним ОСОБА_2 автомобілем «Ауді А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час виїзду з ґрунтової дороги по пров. Заводському на вул. Харківську, 73-Б, на порушення вимог п. 16.11 ПДР, відповідно з яким на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, не надала дорогу автомобілю «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався по головній дорозі по вул. Харківській. Цими діями водій ОСОБА_1 змусила водія ОСОБА_3 змінити напрямок руху, однак незважаючи на це, відбулось зіткнення керованих ними транспортних засобів, в результаті чого ці транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
В своїй апеляційній скарзі захисник Доценко Н.В. просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що суд формально підійшов до розгляду цієї справи, а висновки суду, на її думку, не відповідають дійсності.
20 травня 2026 року, до початку судового розгляду, під час перевірки явки в судове засідання учасників по справі, потерпілий ОСОБА_3 в телефонному режимі повідомив, що не має фактичної можливості прийняти участь в апеляційному розгляді та просив провести цей апеляційний розгляд без його участі. 
Враховуючи ці відомості, а також положення ст. 269 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без участі потерпілого ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника Доценко Н.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 16.11.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керувала автомобілем по другорядній дорозі (із ґрунтовим покриттям), при виконанні повороту праворуч на головну дорогу не надала перевагу у русі іншому транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, чим змусила його змінити напрямок руху, внаслідок чого скоїла дорожньо-транспортну пригоду і транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
З відомостей цього протоколу вочевидь вбачається, що його копія була отримана ОСОБА_1 , про що міститься її особистий підпис у протоколі, а також надавала письмові пояснення, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що остання ознайомлена з його змістом.
Поряд з цим, до протоколу долучена схема місця ДТП, з відомостями якої ОСОБА_1 ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис у відповідній графі (арк. 2).
Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані її захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва для ініціювання проведення службової перевірки, не зверталися з позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 , а також відповідних висновків інших компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі та схемі відповідають дійсності, тому можуть слугувати доказами у справі.
Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, в тому числі, транспортних засобів, тягне за собою настання адміністративної відповідальності.
Належить взяти до уваги, що відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 2) об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 рухалася по в`їзду Заводському, який є другорядною дорогою з ґрунтовим покриттям та під`їжджаючи до перехрестя з вул. Харківською, яка є головною дорогою, повинна була надати дорогу автомобілям, які рухались по головній дорозі – по вул. Харківській.
Ця схема була складена за участю ОСОБА_1 та іншого учасника ДТП та особисто ними підписана, що свідчить про те, що ОСОБА_1 повністю погоджувалась з тими відомостями, які працівники поліції зафіксував у цій схемі.
Крім того, відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_1 (арк. 5) вбачається, що 16.11.2025 року ОСОБА_1 почала рух автомобіля з ґрунтової дороги пров. Заводський, ввімкнула правий поворот, упевнилася, щ немає жодних перешкод та почала виїжджати на Харківську трасу, потім ввімкнула лівий поворот, упевнилась, що не було перешкод та почала виконувати маневр повороту ліворуч на вул. піщану та почула удар у лівий бік свого автомобіля.
Аналізуючи ці пояснення, вочевидь вбачається, що ОСОБА_1 виконувала маневр виїзду з другорядної дороги на головну, що обумовлювало їй надати дорогу усім транспортним засобам, які рухались по ці головній дорозі.
Відповідно до письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 (арк. 6) вбачається, що він керував автомобілем по вул. Харківська. Перед ним з пров. Заводського виїхав автомобіль «Ауді». Щоб уникнути зіткнення він намагався обійти машину ліворуч, але водій «Ауді» раптово ввімкнув лівий поворот та не упевнившись що позаду немає машин, одразу почав здійснювати поворот і відбулось зіткнення.
Такі пояснення узгоджуються з відомостями, які містяться в схемі місця ДТП, а тому заслуговують на увагу.
Враховуючи відомості пояснень учасників ДТП, а також відомості протоколу та схеми місця ДТП, вочевидь вбачається, що ОСОБА_4 рухалась по другорядній дорозі та намагалась здійснити маневр виїзду на перехресті з другорядної дороги на головну дорогу.
Крім того належить врахувати, що працівник поліції в схемі місця ДТП не зазначив, що під час виїзду з другорядної дороги на головну ОСОБА_1 будь-що заважало огляду, а також не зазначено, що вул. Харківська має обмежену оглядовість, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що остання мала об`єктивну можливість бачити автомобілі, які рухались по вул. Харківській, в тому числі, автомобіль під керуванням ОСОБА_3 . 
Оцінюючи відомості, що містяться в матеріалах цієї справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п. 16.11 ПДР України (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху), відбулось зіткнення автомобілів під керування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Будь-яких фактичних відомостей для скасування оскаржуваної постанови - апелянтом не наведено, що об`єктивно свідчить про відсутність будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України,  учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 16.11 ПДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі. Повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Відповідно до вимог п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила.
Отже, ОСОБА_3 керуючи автомобілем по головній дорозі розраховував на те, що виїжджаючи з другорядної дороги ОСОБА_1 надасть йому перевагу у русі, тобто буде виконувати ПДР України.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Доценко Н.В. – залишити без задоволення.
Постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя       С.К. Шабельніков