Справа № 333/11861/25
Провадження №2-о/333/75/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
12 травня 2026 року       м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді    Холода Р.С.,
присяжних  Телюпи О.А.,
 
Децюри Л.І., 
 
секретаря судового засідання Шевчук Д.Р.,
 
представника заявниці ОСОБА_1 ,
 
адвоката Кари Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересовані особи – ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування (юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд.5, код ЄДРПОУ: 37573115), КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради (адреса: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, буд.10-а, код ЄДРПОУ: 05498909) про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2025 року ОСОБА_2 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування, КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради. 
В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила про те, що її чоловік – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . На момент звернення із даною заявою до суду, ОСОБА_3 проходив примусове лікування у КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради.
ОСОБА_3 встановлено діагноз F25.2: шизоафективний розлад змішаного типу, у зв`язку з чим він є непрацездатною особою та потребує постійного нагляду лікаря-психіатра. 
05.12.2025 року ОСОБА_3 був примусово госпіталізований до КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради у зв`язку з проявами вираженої агресії та поведінкою, яка створювала реальну небезпеку для нього самого та для оточуючих, у тому числі членів сім`ї. 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2025 року було задоволено заяву КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги соціально значущих хвороб» ЗОР, ОСОБА_3 госпіталізовано до вказаного закладу у примусовому порядку (справа №333/11624/25). 
ОСОБА_3 не контролює свої дії, не розуміє значення своїх дій, коли залишається ненадовго наодинці – створює власноруч умови, які є небезпечними для його життя та здоров`я, а також для здоров`я оточуючих. 
З цих підстав, ОСОБА_2 просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном.

Ухвалою суду від 19.12.2025 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами окремого провадження.
04.02.2026 року на підставі ухвали суду призначено по справі судово-психіатричну експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.
14.04.2026 року до суду надійшов висновок експерта за результатами судово-психіатричної експертизи.
Ухвалою суду від 20.04.2026 року поновлено провадження по справі.
24.04.2026 року на адресу суду від представника РА ЗМР по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування, - Водоп`янової М.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій також просила заяву ОСОБА_2 задовольнити частково, в частині призначення заявниці опікуном ОСОБА_3 – відмовити.

У судове засідання заявниця ОСОБА_2  та представник заінтересованої особи - КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не надходило. 

Представник заявниці ОСОБА_1 пояснив, що зі слів ОСОБА_2 , її чоловік має психічні розлади, що підтверджено й висновком експерта. На час звернення до суду із заявою про визнання особи недієздатною, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні, ймовірно, ліки допомогли, і тому висновком експерта він визнаний обмежено дієздатним. 
З вказаним висновком сторона заявниці погоджується, і просить суд, якщо це можливо в окремому провадженні, визнати ОСОБА_3 обмежено дієздатним, але щодо вирішення по суті заяви ОСОБА_2 про визнання її чоловіка недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуном, заявниця покладається на розсуд суду. 

Адвокат Кара Ю.М. висловила думку про необхідність залишення без задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуном, з огляду на висновок судово-психіатричного експерта, а також враховуючи відсутність уточненої заяви та відповідного подання про призначення ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до такого.

Відповідно до вимог ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Згідно ч.3 ст.296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N6-384цс16 зроблено висновок, що «за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 05.07.1979 року.
З наявних в матеріалах справи довідках лікарів вбачається, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні: у відділенні №14 КУ «ОКПЛ» ЗОР з 13.03.2021 р. по 02.04.2021 р., у КНП «ОКЗ НПД» ЗОР з 31.10.2023 р. по 01.12.2023 р. з діагнозом: F25.2.
Оскільки для вирішення питання про визнання недієздатним ОСОБА_3 були необхідні спеціальні знання, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2026 року була призначена судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: чи страждає ОСОБА_3 на психічне захворювання? Якщо так, то яке саме; чи здатен ОСОБА_3 , внаслідок наявного захворювання, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; чи може ОСОБА_3 , враховуючи його стан здоров`я, приймати участь у судовому засіданні та особисто давати пояснення по суті справи.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №82 від 05.03.2026 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляє ознаки психічного розладу у формі шизоафективного розладу, змішаний тип, стан нестійкої медикаментозної ремісії. Ступінь наявних порушень у психічній діяльності такий, що істотно впливає (обмежує) на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник.
Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи.
Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний).
Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може.
Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити у передбаченому порядку тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.
Суттєве ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним.
Подані до суду медичні документи, матеріали проведеної судово-психіатричної експертизи не дають переконливих доказів, які б повністю підтвердили підстави для встановлення тієї обставини, що ОСОБА_3 хворіє на психічну хворобу і внаслідок цього не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява про визнання особи недієздатною задоволенню не підлягає.
Щодо вимог заявника про встановлення опіки над ОСОБА_2 та призначення опікуна, суд зазначає наступне.
Статтею 41 Цивільного кодексуУкраїни передбачено наслідки визнання фізичної особи недієздатною, одним з яких є, встановлення опіки над такою особою.
Положеннями частини 1 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Таким чином, заявлені вимоги про встановлення опіки над ОСОБА_3 та призначення його опікуном заявниці по справі ОСОБА_2 , є похідними від вимог про визнання особи недієздатною, а тому також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 296, 298-300 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересовані особи – ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування (юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд.5, код ЄДРПОУ: 37573115), КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради (адреса: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, буд.10-а, код ЄДРПОУ: 05498909) про визнання особи недієздатною та призначення опікуна – залишити без задоволення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 15.05.2026 року.

Суддя:         Р.С. Холод 

Присяжні: О.А. Телюпа

Л.І. Децюра