Справа №№ 148/1241/26 
В И Р О К 
 Іменем України

29 червня 2026 року Тульчинський районний суд 
Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12026020180000066 від 11.02.2026 відносно
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шпиків, Тульчинського району, жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня-спеціальна, не одружений, працює робітником КПК «Шпиків», військовозобов`язаний, не судимий, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 301-1 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , всупереч вимог п. 6 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про медіа» № 2849-IX від 13.12.2022, відповідно до якого на території України в медіа та на платформах спільного доступу до відео забороняється поширювати порнографічні матеріали, а також матеріали, що заохочують сексуальну експлуатацію та насильство над дітьми, демонструють статеві відносини дітей, використовують образ дітей (візуальний запис образу дітей) у видовищних заходах сексуального чи еротичного характеру; ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, ратифікованої Законом України №4988-VI від 20.06.2012, згідно з якою кримінально караною є умисна поведінка, вчинена без правових підстав, яка полягає в тому числі у придбанні дитячої порнографії для себе або іншої особи та володіння дитячою порнографією, а також свідоме одержання доступу до дитячої порнографії за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій; ст. 1 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, ратифікованої Законом України № 716-IV від 03.04.2003, відповідно до якої держави-учасниці забороняють торгівлю дітьми, дитячу проституцію і дитячу порнографію, як це передбачено цим Протоколом, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_4 , порушуючи суспільну мораль, тобто систему етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей в частині заборони поширення серед населення вульгарно-натуралістичної, цинічної, непристойної фіксації зображення у будь-який спосіб дитини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, у період з листопада 2025 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 20.02.2026, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, систематично, з єдиним злочинним продовжуваним умислом, використовуючи власний мобільний телефон марки «Infinix SMART 9», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з невідомих сайтів через мережу Інтернет,

використовуючи інформаційно-телекомунікаційні системи і технології, здійснив цілеспрямований пошук, одержав доступ та завантажив файли, що містять матеріали дитячої порнографії.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на зберігання дитячої порнографії, ОСОБА_4 , у період з листопада 2025 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 20.02.2026, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, зберіг у пам`яті мобільного телефону марки «Infinix SMART 9», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , 3 (три) відеофайли з наступними назвами: «2_5379587146879368564», «1_5062050224592131640», «1_5062050224592131609», які належать до дитячої порнографії, для особистого перегляду без мети збуту чи розповсюдження.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ст. 301-1 ч.1 КК України, визнав повністю та беззастережно. Суду показав, що всі обставини викладені в обвинувальному акту ним визнаються та не оспорюються. Він дійсно, 25.11.2025, із власного мобільного телефону, зайшов на якийсь сайт в мережі Інтернет, після чого почалось закачування відео файлів порнографічного змісту, на якому були зображені діти жіночої статті. Таких файлів було закачано три. Він переглянув даний файл і зберіг його в хмарному сховищі. Про те, що на вказаних файлах зображенні діти він розумів, для чого він зберігав дані файли пояснити не може. Вину свою він визнає повністю, у вчиненому щиро кається. 
У відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги добровільність позицій учасників судового розгляду, роз`яснивши їм права та відповідні наслідки, суд визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів справи.
Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК Україні зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
При цьому суд зазначає, що сторонами не заявлялось клопотань щодо належності та допустимості доказів, які надані сторонами в судовому засіданні. 
Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, установлення обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також з питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено процесуальні рішення, документи та інші матеріали, що подані стороною обвинувачення.
З врахуванням вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, в межах висунутого органами досудового розслідування обвинувачення, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступних висновків.
За приписами ст. 337 ч.1 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до вимог ст. 62 ч.2 Конституції України, загальних засад кримінального провадження, а саме ст. 17 ч.2 КПК України, задекларовано та гарантується державою, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
В свою чергу, на реалізацію зазначених вище засад кримінального провадження, ст. 92 ч.1 КПК України визначено, що обов`язок доказування винуватості особи у скоєнні злочину покладається на слідчого та прокурора.
З аналізу вказаних правових норм випливає, що законом зобов`язано виключно сторону обвинувачення довести провину особи у вчиненні злочину, який їй інкримінують.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
За приписами ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, серед яких:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, дослідивши та оцінивши представленні стороною обвинувачення докази в їх сукупності, а також зваживши доводи сторони захисту, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у умисному одержанні доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій та умисне зберігання дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдження, в судовому засіданні доведена в повному обсязі і дії останнього підлягають кваліфікації за ст. 301-1 ч.1 КК України.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом визнано щире каяття у вчиненому.
Обтяжуючих покарання обставин обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є уродженцем смт. Шпиківка, Тульчинського району, жителем АДРЕСА_1 , гр. України, не одружений, працює робітником КП «Шпиків», є не судимою особою. За місцем проживання та місця роботи характеризується позитивно. 
На обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність. 
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, суспільну небезпеку скоєного ним кримінального правопорушення та ступінь тяжкості, особу обвинуваченого, його характеристику, відсутність судимості. За висновками досудової доповіді органу пробації встановлено, що при оцінці ризиків небезпеки для суспільства та вчинення повторних злочинів, визначено такі ризики, як середній. Відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, обвинуваченим вчинено тяжкий злочини, наявність пом`якшуючих та відсутністю обтяжуючих покарання обставин. 
В зв`язку з викладеним, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та беручи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, буде призначення покарання у виді апробаційного нагляду в межах санкції визначеної ст. 301-1 ч.1 КК України, з покладенням обов`язків передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.2 ст. 59-1 КК України, з призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з вихованням, навчанням та надання освітніх послуг особам до 18 років.
Таке покарання відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Враховуючи, що в судовому засіданні, стороною обвинувачення не виносилось питання

про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд вважає, що підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не має.
Процесуальні витрати понесенні на проведення експертиз, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 , в дохід держави в повному обсязі, в сумі 3565,60 грн. 
Питання речових доказів судом вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України, з врахуванням вимог ст. ст. 96-1, 96-2 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 59-1, 65, 96-1, 96-2, 301-1 ч.1 КК України, ст. ст. 100, 368-371, 373-376, 615 КПК України, ст. 49-2 КВК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбачених ст. 301-1 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді апробаційного нагляду строком на один рік, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з вихованням, навчанням та надання освітніх послуг особам до 18 роківстроком на один рік.
Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 ч.2 ст. 59-1 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч. 1 ст. 49-2 КВК України початок строку відбування покарання ОСОБА_4 у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.
Стягнути із засудженого ОСОБА_4 в дохід держави понесенні процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3565,60 грн. (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60 коп.).
Речові докази: 
- мобільний телефон «Infinix SMART 9», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку із номером НОМЕР_3 , який є власністю ОСОБА_4 , і який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області - конфіскувати в дохід держави в порядку спеціальної конфіскації згідно з ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду від 24.02.2026, на вищевказане майно, в кримінальному провадженні № 12026020180000066, внесеного в ЄРДР від 11.02.2026.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, його захиснику, прокурору, потерпілій.
В судовому засіданні відповідно до вимог ст. 615 ч.15 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежився проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя