Справа № 467/553/26
Провадження № 3/467/162/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 року с-ще Арбузинка
Суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Догарєва І.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, 
за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №629641 від 01.04.2026 року, 01.04.2026 року о 19:53 годині ОСОБА_1 на 106 км автодороги Н-24 сполученням Благовіщенське-Миколаїв керував транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ21099 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії «В» не маючи права керувати таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п. 2.1а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Захисник Рубан С.Ю. через канцелярію суду звернувся з клопотанням про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, просив справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 закрити, оскільки ч.5 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами 2-4 цієї статті, в свою чергу ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а за ч. 4 ст. 126 КУпАП – за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Водночас ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В», що підтверджується наданими стороною захисту доказами. До протоколу серії ЕПР1 №629641 від 01.04.2026 року у якості доказу додано тільки постанову про накладення адмунустративного стягнення серії ЕНА №6418057 від 27.12.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Докази, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія до протоколу не додавались. Таким чином, матеріалами справи не доведено наявності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Частиною першою статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Як зазначено у статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, матеріали справи містять: 
протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 126 серії ЕПР1 №629641 від 01.04.2026 року, зміст якого наведено вище; 
копію постанови серії ЕНА №6418057 від 27.12.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП, зокрема за те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом не маючи права керування даним видом транспортних засобів;
відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейських.
Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, а саме: 
керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);
керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП);
керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами(ч. 4 ст. 126 КУпАП).
Відповідно до пункту 2.1. (а) Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У пункті 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 (далі Положення) встановлено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, оформлений та виданий засобами Єдиного державного реєстру єдиної інформаційної системи МВС (далі - Єдиний державний реєстр МВС) і виготовлений на бланку та/або в електронній формі, після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС (далі - територіальні сервісні центри МВС).
Згідно п. 3 цього Положення транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема, категорія В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.
Згідно з пунктом 20 цього Положення позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства ( абзац перший).
Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні (абзац другий).
Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний, практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається (абзац третій).
Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту (абзац четвертий).
Повернення посвідчення водія (у тому числі отриманого вперше) особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснюється після закінчення строку позбавлення без складення іспитів (абзац п`ятий).
Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами (абзац шостий).
Якщо посвідчення водія, яке вилучено в особи, позбавленої права на керування транспортними засобами, на момент її звернення знищено або втрачено, такій особі видається нове посвідчення водія після складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту (абзац сьомий).
Повернення посвідчення водія, отриманого вперше, особі, позбавленій права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), не здійснюється. У такому випадку після набрання чинності рішенням суду про позбавлення особи права на керування транспортними засобами посвідчення водія вважається недійсним, про що вноситься відповідна інформація до

Єдиного державного реєстру МВС або підлягає вилученню та передається для знищення до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні. Для отримання права на керування транспортними засобами така особа після закінчення строку, на який її позбавлено такого права, проходить позачерговий медичний огляд, повторну підготовку в закладі та складає теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС, після чого отримує посвідчення водія, яке вважається отриманим вперше (абзац восьмий).
Приписами статті 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись адміністративні стягнення, зокрема позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання) (п.5 частина 1).
Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Згідно з частиною другою статті 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
З аналізу вказаних правових норм убачається, що поняття особи, яка не має права керування таким транспортним засобом, тобто особа, яка не отримувала посвідчення водія, та особи, позбавленої права керування транспортними засобами, тобто особи, яка мала посвідчення водія, але позбавлена такого права на підставі рішення суду, є різними поняттями.
Особа, яку було позбавлено права керування транспортними засобами, має такий статус незалежно від закінчення строку на який її було позбавлено такого спеціального права. Тобто, виконання особою адміністративного стягнення в виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, а також закінчення такого строку не змінює статус такої особи. У будь-якому випадку така особа вважається такою, що позбавлена такого права.
Особою, яка не має право керування такими транспортними засобами, є особа, яка не отримала в передбаченому законом випадку посвідчення водія на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Із наданих захисником доказів встановлено наступне. 
Відповідно до медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом серія МДБ №148222 від 24.10.2003 року ОСОБА_1 не має протипоказань до керування транспортним засобом категорії В.
Копією свідоцтва серія НОМЕР_3 від 29.12.2001 року та екзаменаційної карти підтверджено успішне проходження ОСОБА_1 навчання по програмі підготовки водіїв автотранспортних засобів категорії «В» в Арбузинському СТК ТСОУ. В екзаменаційній картці наявна відмітка про отримання ним посвідчення НОМЕР_2 категорія «В» від 29.12.2001 року. Зазначені обставини підтверджено також архівною довідкою від 24.04.2026 року, виданою ГО «Миколаївська обласна організація товариства сприяння обороні України».
За інформацією ТСЦ МВС №4844 №31/30/4844/Т-3697-3189-2026 від 20.05.2026 року, відповідно до ЄДР МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було видане посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 29.12.2001 року з відкритою категорією «В» без терміну дії. 
Згідно зі статтею 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень Глави 19 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, в якому викладається твердження про вчинення особою відповідного правопорушення, при доведенні вчинення якого особа піддається певним заходам примусу. Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для подальшого провадження у справі, обумовлює в особи необхідність здійснення свого захисту у зв`язку із чим до нього пред`являються особливі вимоги. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у ньому повинна викладатись суть правопорушення, поставленого особі у вину, яка повинна відповідати диспозиції відповідної статті (частини статті) КУпАП.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №629641 від 01.04.2026 року, ОСОБА_1 обвинувачується у повторному керуванні транспортним засобом за відсутності права керування таким транспортним засобом, вчинене 01.04.2026 року. 
Як встановлено судом із наданих стороною захисту документів, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія категорії «В» і доказів протилежного матеріали справи не містять, отже, підстави вважати його особою, яка не має права керування таким транспортним засобом у суду відсутні.
З доданого до протоколу відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського від 01.04.2026 року убачається, що будучи зупиненим поліцейським ОСОБА_1 посвідчення водія на його вимогу не надав та намагався пояснити, що проходить навчання з метою отримання посвідчення водія, проте поліцейський його поясненням належної оцінки не надав та не перевірив, з метою правильної кваліфікації його дій, чи отримував ОСОБА_1 посвідчення водія та чи приймалось відносно нього рішення про позбавлення/обмеження права керувати транспортними засобами. Відповідно, матеріали справи зазначених відомостей також не містять.
Таким чином до протоколу серії ЕПР1 №629641 від 01.04.2026 року поліцейським не додано жодного документу, який свідчить про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Що стосується складу інших правопорушень у діях ОСОБА_1 , зокрема, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на викладене, судом не встановлено законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №629641 від 01.04.2026 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Отже, досліджені в судовому засіданні докази вказують на недоведеність того, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що в свою чергу вказує на недоведеність наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Будь-яких інших доказів, якими б доводився факт керування ОСОБА_3 у стані наркотичного сп`яніння, матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.247, ст.283, ст.285 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.О.Догарєва