Справа № 740/1137/26 	Головуючий у 1 інстанції Дударець Д. В. 	
Провадження № 33/4823/409/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - Оседача М.М.,
за участю особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), 
захисника – адвоката Гринь Л.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження (в режимі відеоконференції) справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 665,60 грн.
Як встановив суд, 24 лютого 2026 року об 11 год. 07 хв. ОСОБА_1 по вул. Станіслава Прощенка, 21-А в м. Ніжині, Чернігівської області, керував автомобілем «ВАЗ 210930», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я «Ніжинської центральної міської лікарні ім. М. Галицького» відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру М505, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та письмові пояснення, в яких просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а постанова винесена із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, якими встановлено факт керування ним транспортним засобом та його зупинку. При цьому, вказує, що зупинка транспортного засобу не відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію України», працівники поліції взагалі не представились, як того вимагає ст. 18 згаданого Закону, а також не надали для ознайомлення сертифікат відповідності і свідоцтво про повірку приладу «Драгер», відмовили залучити свідків, не доставили його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння та не надали можливості на отримання правової допомоги. Крім того, направлення та акт огляду на стан сп`яніння не складались і відповідно йому не вручались. Акцентує увагу на тому, що Ніжинська ЦМЛ ім. М.Галицького не входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право на проведення оглядів на стан сп`яніння. Вказує, що його не було належним чином відсторонено від керування транспортним засобом. Також, на переконання апелянта протокол про адмінправопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Крім того, посилається на висновок із закладу охорони здоров`я, яким не встановлено у нього будь-яких ознак сп`яніння. А тому, вважає, що його було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, за обставин зазначених у протоколі.
У додаткових поясненнях захисник – адвокат Гринь Л.В. просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну, необґрунтовану та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях її довірителя складу даного адміністративного правопорушення. Акцентує увагу на тому, що відеозапис працівників поліції не є безперервним, не відображає усіх обставин події, з якого взагалі не вбачається причини самої зупинки як того вимагає ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» та вважає, що працівниками поліції була здійснена провокація відносно її довірителя, а тому притягнення останнього до адмінвідповідальності за обставин наведених у протоколі, на її думку, є передчасним.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника (в режимі відеоконференції), які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – Інструкція), затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №599592 від 24.02.2026 року, ОСОБА_1 24 лютого 2026 року об 11 год. 07 хв. по вул. Станіслава Прощенка, 21-А в м. Ніжині, Чернігівської області, керував автомобілем «ВАЗ 210930», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я «Ніжинської центральної міської лікарні ім. М. Галицького» відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру М505, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Викладені у даному протоколі відомості ОСОБА_1 власноручно підтвердив своїм підписом (а.с.2).
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Посилання апелянта про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам Закону, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 повністю відповідає вищевказаним вимогам Закону і містить у собі всі необхідні реквізити.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційним судом було досліджено відеозапис працівників поліції, на якому зафіксовано розвиток подій, що передували складенню протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с.7). 

Також, обставини викладені у протоколі про адмінправопорушення підтвердили у якості свідків поліцейські Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Кресан О.О., який склав протокол про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 та працівник поліції Постніков Д.Ю., надавши у судовому засіданні апеляційного суду (в режимі відеоконференції) відповідні пояснення по суті даної справи. При цьому, вони упевнено зазначили, що за кермом транспортного засобу перебував саме ОСОБА_1 , який здійснив зупинку транспортного засобу з порушенням Правил дорожнього руху та у подальшому останньому було запропоновано від`їхати та припаркувати авто без порушень.

Враховуючи пояснення даних свідків та беручи до уваги особисті пояснення ОСОБА_1 (11:37¬:05 – 11:37:24), відповідно до яких він повідомляє працівників поліції щодо керування ним транспортним засобом та його зупинку біля пішохідного переходу, а тому, у апеляційного суду не виникає жодних сумнівів, що саме останній перебував за кермом транспортного засобу та виконував функцію водія.

Із даного відеозапису вбачається, що поліцейські повідомили причину самої зупинки, про що також було складено працівником поліції відповідну постанову, яка має місце на а.с.6, що і не заперечував ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо незаконності зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції.

При цьому, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, та не впливає на причину зупинки. Крім того, на даний час діє воєнний стан і працівники поліції мають право зупиняти та перевіряти усі транспортні засоби, та осіб, які ними керують. 

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Виконання вимог поліцейського пройти огляд є обов`язком водія, який після проведення огляду та у разі незгоди з вимогами пройти такий огляд мав усі підстави оскаржити дії поліцейського у визначеному Законом порядку.

На думку апеляційного суду, саме усвідомлення водієм ОСОБА_1 можливого виявлення стану алкогольного сп`яніння в разі продуття приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, а також його відмова від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, і зумовило таку його поведінку.

Жодний нормативно-правовий акт не передбачає необхідної присутності адвоката під час огляду водій на стан сп`яніння, а також обов`язку працівника поліції при огляді водія на стан сп`яніння та при складанні протоколу забезпечити участь захисника, і це дає підстави для відхилення доводів апелянта.
Також, ОСОБА_1 під час складання протоколу стосовно нього скористався своїм конституційним правом, яке передбачене ст. 63 Конституції України та відмовився надавати будь-які пояснення по суті порушення.
Крім того, із переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не ставив питання щодо надання йому адвоката, і це свідчить про те, що останній не мав бажання скористатися правовою допомогою захисника.

У силу положень ст. 266 КУпАП, за умови фіксації поліцейським огляду на стан сп`яніння або відмови від проходження такого огляду технічними засобами відеозапису участь двох свідків є необов`язковою, а тому посилання ОСОБА_1 про те, що його огляд на стан сп`яніння проведено за відсутності двох свідків, що є порушенням Інструкції, є безпідставними.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.02.2026 року та акт огляду на стан сп`яніння (а.с.3,4).

Більш того, вказані процесуальні документи, які містяться в матеріалах справи, у даному випадку, судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки відносно ОСОБА_1 було складено адмінматеріали саме за його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, але такої вимоги ОСОБА_1 не заявляв та взагалі відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і медичному закладі, а тому у співробітників поліції також не було і підстав доставляти водія до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння.

Щодо доводів захисника про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою нагрудної камери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. 

На переконання апеляційного суду, відеозапис події містить достовірні дані про відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснення наслідків такої відмови, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст. 251 КУпАП. Більш того, інформація, що міститься на відеозаписі, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях водія ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, наявний в матеріалах справи відеозапис не містить ознак здійснення на ОСОБА_1 будь-якого впливу з метою схилення його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а свідчить про роз`яснення водію порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та його добровільну відмову від проходження такого огляду.

Не можна визнати обґрунтованими посилання апелянта та його захисника на те, що з боку працівників поліції відбулась провокація, з огляду на таке. 

Як слідує із обставин, які зафіксовані на відеозаписі працівників поліції, ОСОБА_1 будь-яких зауважень не виказував, а відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння відбулась внаслідок свідомих його дій у порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху. 

Більш того, ОСОБА_1 міг скористатись своїм правом та в протоколі про адміністративне правопорушення, у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначити про можливі неправомірні дії працівників поліції, проте, не скористався цим та взагалі відмовився надавати будь-які пояснення.

Наведене вище у своїй сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно спростовує версію перебігу події вчиненого озвучену як ОСОБА_1 так і його захисником стосовно провокативного характеру дій поліцейських. 

Апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте, ОСОБА_1 та його захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались зі скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. Також, ОСОБА_1 та його захисником не надано відомостей про те, що останні звертались до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Тобто, матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції, незаконності складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, як ОСОБА_1 так і його захисником, апеляційному суду не надано.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про те, що його не було відсторонено належним чином від керування транспортним засобом, то матеріалами справи встановлено, що останній, як особа, яка керувала транспортним засобом, був відсторонений від керування ним. Зокрема, як слідує з рапорту поліцейського, водія ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом, авто залишено на місці зупинки без порушень Правил дорожнього руху (а.с.5), що також має місце і на відеозаписі працівників поліції.

Розбіжності у часі, який зазначено у протоколі про адмінправопорушення та на відеозаписі працівників поліції, на думку апеляційного суду, не спростовують вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наявними матеріалами справи, та не є безумовною підставою для скасування судового рішення. До того ж, у суду немає жодних сумнівів, про те, що до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП були внесені неправдиві дані.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_1 було складено адмінматеріали саме за його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремим складом адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому результат його самостійного звернення до закладу охорони здоров`я не має ніякого відношення до інкримінованого йому адмінправопорушення, на що безпосередньо звертає увагу апелянт та його захисник.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги апелянта, то вони ні окремо, ні в сукупності, не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а тому не можуть слугувати підставами для його скасування.

Апеляційний суд враховує і те, що докази, наявні в матеріалах справи, узгоджуються між собою і підстав для сумніву в їх об`єктивності та суперечливості, як на те вказує апелянт, не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви в об`єктивності оцінки доказів, зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_1 , не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

Відтак, твердження захисника та її довірителя про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується і апеляційний суд.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, його особи, ступеня вини та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд –  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Суддя	М. М. Оседач