ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/21156/23 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 28.04.2023 №493 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ;
- скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 20.01.2023 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 14.06.2023, видану громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем не було вчинено дій, які могли б слугувати підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну, в матеріалах справи відсутні будь які належні і допустимі докази вчинення таких дій. Крім того, відповідачем скасовано посвідку на постійне проживання без належної аргументації та зазначення відомостей які б підтверджували вказані в оскаржуваному рішенні підстави. Звернув увагу суду на те, що органи ДМС при прийнятті рішення повинні виходити з конкретних обставин, враховувати особу іммігранта, його спосіб життя та поведінку, а також оцінити чи є достатньою наявна інформація для прийняття рішення. Крім того, відповідачем не надано доказів надіслання (вручення) позивачу запрошення для надання пояснень та відповідних документів. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване рішення прийнято у зв`язку з надходженням подання ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.03.2023 №51/9/2-42897. Також зазначив, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем жодними доводами не спростовано інформацію, викладену у поданні ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.03.2023.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядались в порядку спрощеного провадження, введення в України воєнного стану та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином Ісламської Республіки Іран, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 .
11.03.2011 між позивачем, громадянином Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , та громадянкою України ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.18).
06.11.2012 позивач документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_4 , дійсною до 15.08.2014 (а.с.59).
Солом`янським районним відділом Головного управління ДМС України в м. Києві 28.05.2013 позивачу видано дозвіл на імміграцію в Україну, дійсний до 28.05.2014 (а.с.66 зворот).
Рішенням ГУ ДМС у м. Києві від 10.06.2013 скасовано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_5 на ім`я громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 (а.с.74 зворот).
14.06.2013 позивач документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 , виданої органом 8001 (а.с.8).
Рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 28.04.2023 №493 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 28.05.2013. Видана на підставі означеного дозволу посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 14.06.2013 скасована на підставі вимог пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 (а.с.16).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням про скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся з позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про те, що вчинення іммігрантом дій, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні є підставою для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, яка видана на підставі цього дозволу.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.
Питання надання дозволу на імміграцію, скасування такого дозволу регулюється Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-ІІІ та Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).
Відповідно до ст.1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Згідно зі ст.12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:
1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;
2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;
3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;
4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
6) в інших випадках, передбачених законами України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.
Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.
Згідно з ст. 14 Закону №2491-ІІІ особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування.
Відповідно до п. 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро, Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Відповідно до п. 22 Порядку №1983 у разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці 2 пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Згідно з п. 23 Порядку №1983, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
Судом першої інстанції встановлено, що ініціатором скасування дозволу на імміграцію в позивача є Головне управління Служби безпеки України ум. Києві та Київській області, у зв`язку з тим, що в ході здійснення контррозвідувальних заходів у міграційній сфері щодо вихідців з країн терористичного ризику отримано інформацію стосовно громадянина Ісламської республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяльність якого суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України. 
Відповідна інформація відображена в листі ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.03.2023 №5/19/2-42897 (а.с.76-77)
За наведеними в листі відомостями, ОСОБА_1 підтримує сталі контакти з представниками Посольства ІРІ в Україні та близько знайомий з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який неодноразово попадав в поле зору органів безпеки. Батько ОСОБА_1 займає керівну посаду у Міністерстві Оборони Ісламської Республіки Іран "КСІР" (Корпус вартових Ісламської Революції) та має авторитетне становище серед посадовців владних інстанцій зазначеної держави. Також, відповідно до відомостей, отриманих у встановленому Законом порядку, ОСОБА_1 приймає участь у деструктивній діяльності ісламського режиму в Україні шляхом сприяння представникам ІРІ в Україні в організації та фінансуванні заходів, направлених на виявлення та фіксацію осіб з числа іранської діаспори, які засуджують дії влади ІРІ, яка фактично виступає на боці Російської Федерації та поставляє їй озброєння для використання у збройній агресії проти України. Крім цього, 17.03.2023 проведено контррозвідувальне опитування ОСОБА_1 , під час якого останній підтвердив факт реєстрації фіктивного шлюбу з громадянкою ОСОБА_4 виключно з метою легалізації на території України шляхом документування вказаною посвідкою. Відтак, враховуючи, що діяльність та перебування громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 може становити загрозу національній безпеці України, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", пп. 1 п. 64 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 ІНФОРМАЦІЯ_4 просило розглянути питання, щодо скасування посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 та дозволу на імміграцію.
Згідно з висновком за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , затвердженим Першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області 28.04.2023 (а.с.81-83) вважається за доцільне скасувати рішення Солом`янського РВ ГУДМС України в м. Києві та Київській області від 28.05.2013 про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачу, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 14.06.2013. Висновок мотивований обставинами, зазначеними у поданні ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.03.2023 №51/9/2-42897, з урахуванням воєнного стану введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", продовженого відповідними Указами Президента України у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони Російської Федерації. Крім того, висновком встановлено, що згідно з даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян до актового запису про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_5 20.07.2013 внесено відомості щодо його розірвання на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2013 у справі №760/8367/13-ц, що слугував підставою для отримання дозволу на імміграцію в Україну від 28.05.2013. Згідно з вказаним висновком, інформація, викладена у поданні ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.03.2023 №51/9/2-42897 є підставою для скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію".
Рішенням Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 28.04.2023 №493 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" виданий 28.05.2013 (а.с.84).
Статтею 1 Закону України "Про національну безпеку України" визначено, що громадська безпека і порядок - це захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; 
загрози національній безпеці України - це явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; 
національна безпека України - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; 
національні інтереси України - це життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.3 Закону України "Про національну безпеку України" фундаментальними національними інтересами України є державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України.
Частиною 5 ст.3 Закону України "Про національну безпеку України" передбачено, що загрози національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України.
Стратегія національної безпеки України затверджена Указом Президента України від 14.09.2020 №392/2020 (далі - Стратегія національної безпеки України).
За змістом ч.2 ст.12 Закону України "Про національну безпеку України" до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Державна міграційна служба України, Служба безпеки України.
Згідно з ч.1 ст.19 Закону України "Про національну безпеку України" Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 
1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 
2) боротьбу з тероризмом; 
3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 
4) охорону державної таємниці.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність" спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України.
Пунктом 2 ч.1 ст.6 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність" передбачено, що підставами для проведення контррозвідувальної діяльності є виконання визначених законом завдань, зокрема, щодо контррозвідувального захисту органів державної влади, правоохоронних і розвідувальних органів, охорони державної таємниці.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.
Статтею 2 Закону України "Про Службу безпеки України" визначено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.
Згідно з п. 13 ст. 24 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.
Отже, саме СБУ наділена компетенцією надавати оцінку наявності у діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, а також повноваженнями щодо вжиття заходів превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України, тим більше в умовах воєнного стану.
Відповідно до подання ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.03.2023 №5/19/2-42897 в ході виконання визначених законодавством завдань, отримана інформація про діяльність, що створює загрозу національній безпеці, з боку громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 . Зокрема встановлено, що останній підтримує сталі контакти з представниками Посольства ІРІ в Україні, близько знайомий з ОСОБА_3, приймає участь у деструктивній діяльності іранського режиму в Україні, шляхом сприяння представникам ІРІ в Україні в організації та фінансуванні заходів, направлених на виявлення та фіксацію осіб з числа іранської діаспори, які засуджують дії влади ІРІ, яка фактично виступає на боці Російської Федерації та поставляє їй озброєння для використання у збройній агресії проти України.
Крім того, 17.03.2023 проведено контррозвідувальне опитування ОСОБА_1 , під час якого останній підтвердив факт реєстрації фіктивного шлюбу з громадянкою ОСОБА_4 виключно з метою легалізації на території України шляхом документування посвідкою.
Отже, зважаючи на те, що інформація щодо позивача отримана ІНФОРМАЦІЯ_4 в межах його компетенції, визначеної Законом України "Про Службу безпеки України" та в ході оперативної службової діяльності, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про відсутність підстав для прийняття оскаржуваних рішень, враховуючи відсутність рішень суду, яким його засуджено за вчинення злочину.
Також того, колегія суддів враховує, що проведені заходи ІНФОРМАЦІЯ_4 та встановлена інформація, в силу приписів Закону України "Про державну таємницю" не підлягає розкриттю, а Служба безпеки не має обов`язку доводити факту вчинення іноземцем дій, що загрожують національній безпеці.
Посилання апелянта на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народилася донька, не може слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції з урахуванням встановлених обставин. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_7 ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Кельн Федеративної Республіки Німеччина (а.с.94).
Щодо доводів апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення (вручення) позивачу запрошення для надання пояснень у зв`язку з находженням подання ІНФОРМАЦІЯ_4, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 23 Порядку №1983 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що абз. 1 п. 23 Порядку №1983 були внесені зміни згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2021 № 19, а саме у перше речення абзацу першого після слів "а також" доповнено словами "у разі необхідності". 
Отже, вказана норма Порядку №1983 не містить імперативних приписів щодо запитування органом ДМС додаткової інформації чи запрошення іммігранта для надання ним пояснень, оскільки саме органи ДМС, володіючи дискрецією щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинні визначати потребу в отриманні додаткової інформації, документів тощо чи у наданні іммігрантом пояснень.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Служба безпеки України, в силу своїх повноважень, за результатами розслідування та встановлення відповідних фактів, розцінила діяльність та поведінку позивача, як одну із потенційних загроз національній безпеці. При цьому, в силу приписів Закону України "Про державну таємницю" встановлена ІНФОРМАЦІЯ_4 інформація не підлягає розкриттю, а Служба безпеки не має обов`язку доводити факту вчинення іноземцем дій, що загрожують національній безпеці. В свою чергу, Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області не вправі надавати оцінку таким результатам розслідування та висновкам Служби безпеки України.
Крім того, однією із вимог позовної заяви було скасування рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 20.01.2023 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .
З метою встановлення обставин наявності вказаного рішення ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2025 витребувано у ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 20.01.2023 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .
На виконання вказаної ухвали відповідачем повідомлено, що жодного окремого рішення від 20.01.2023 щодо скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ним не приймалося, натомість саме рішенням від 28.04.2023 №493 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 було одночасно скасовано посвідку на постійне проживання.
Наведені пояснення суд вважає обґрунтованими, оскільки до отримання подання ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.03.2023 №5/19/2-42897 у відповідача не було підстав для вчинення будь-яких дій чи прийняття рішень стосовно позивача, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в частині скасування рішення відповідача від 20.01.2023 про скасування посвідки на постійне проживання, з огляду на відсутність такого рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування рішень Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, з огляду на безпідставність позовних вимог.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 "Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 
Текст постанови складено 12 травня 2026 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О.Аліменко

В.В.Файдюк