СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2026 р. Справа №480/2330/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 03.12.2024 вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви було додано усі документи, які підтверджують її право на пенсію за віком, однак рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 09.12.2024 № 183450033863 їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. За підрахунками відповідача її страховий стаж становить 26 років 09 місяців 28 днів. Так, до страхового стажу не зараховано період її роботи згідно з записами № 1-8 трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки документ з перекладом трудової книжки українською мовою не засвідчений у встановленому порядку (нотаріально), та печатка, якою завірено переклад, не містить українського тексту. Також печатка, якою засвідчено запис про роботу з 02.11.1990 по 26.09.1994 трудової книжки ( НОМЕР_1 ), не містить перекладу. Вважає таке рішення протиправним та зазначає, що факт зайнятості на зазначеній роботі підтверджується даними трудової книжки та оригіналами відповідних письмових документів. У зв`язку з цим відмова відповідача зарахувати до її страхового стажу періоди роботи на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком, та відмова призначити пенсію є протиправною та такою, що порушує її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просить позов задовольнити та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії за віком, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області врахувати нотаріально завірений переклад на українську мову трудової книжки НОМЕР_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до її страхового стажу періоди трудової діяльності згідно з записами № 1-8 трудової книжки ( НОМЕР_1 ) та період роботи з 02.11.1990 до 26.09.1994 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області врахувати довідку посольства України в Азербайджанській Республіці від 31.07.1999 № 44/26-1102 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити їй пенсію за віком. 
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що необхідною умовою призначення позивачці пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є досягнення віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 31 року. На день звернення з заявою про призначення пенсії вік позивача становив 53 роки, страховий стаж – 26 років 09 місяців 28 днів. За результатами розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності згідно з записами № 1-8 трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки документ з перекладом трудової книжки українською мовою не засвідчений у встановленому порядку (нотаріально), та печатка, якою завірено переклад, не містить українського тексту. Крім того, печатка, якою засвідчено запис про роботу з 02.11.1990 по 26.09.1994 трудової книжки ( НОМЕР_1 ), не містить перекладу. Окремо, не взята до уваги довідка посольства України в Азербайджанській Республіці від 31.07.1999 за № 44/26-1102, оскільки документ не містить підстави видачі. Таким чином, на час звернення позивача за призначенням пенсії законних підстав для зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу у Головного управління не було. Вважає, що відмовивши позивачці в призначенні пенсії за віком, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити.
Позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними.
Третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області – у наданих суду поясненнях зазначила, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і становить 60 років. При цьому на час звернення з заявою про призначення пенсії вік заявника становив 53 роки. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 35 років, а відповідно до наданих документів страховий стаж позивача становить 26 років 09 місяців 28 днів. Отже, у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку та страхового стажу підстав для призначення позивачці пенсії відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" немає. Вважає рішення про відмову в призначенні їй пенсії правомірним. 
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке.
Суд встановив, що 03.12.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано усі документи, які підтверджують її право на пенсію за віком.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення за призначенням пенсії досягла віку 53 роки (а.с.13-14).
Рішенням від 09.12.2024 № 183450033863 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відмовило в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку відсутністю у неї необхідного стажу роботи. За підрахунками відповідача її страховий стаж становить 26 років 09 місяців 28 днів (а.с.15).
Суд частково не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності згідно з записами № 1-8 трудової книжки ( НОМЕР_1 ) необґрунтованою з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Загальні засади державного пенсійного забезпечення визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення", який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Закон).
Умови призначення пенсії за віком визначені у статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2028 року – від 25 до 35 років.
Відповідно до частини першої, другої статті 24 Закону страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Так, за період роботи до 01 січня 2004 року (дата набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, страховий стаж підтверджується відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
У спірних правовідносинах відповідач відмовив позивачці в призначенні пенсії за віком, зокрема, через відсутність у неї необхідного страхового стажу. Так, відповідач не зарахував періоди трудової діяльності позивача згідно з записами № 1-8 трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки документ з перекладом трудової книжки українською мовою не засвідчений у встановленому порядку (нотаріально), та печатка, якою завірено переклад, не містить українського тексту. Крім того, печатка, якою засвідчено запис про роботу з 02.11.1990 по 26.09.1994 трудової книжки ( НОМЕР_1 ), не містить перекладу. Окремо відповідач не взяв до уваги довідку посольства України в Азербайджанській Республіці від 31.07.1999 за № 44/26-1102, оскільки документ не містить підстави видачі.
При цьому суд враховує, що записи про періоди роботи позивача з 02.11.1990 до 29.12.1997 (записи № 1-8 трудової книжки НОМЕР_1 ) не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст. Разом з тим записи виконані послідовно, під порядковими номерами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 та 8, розміщені в хронологічному порядку, написані акуратно, завірені підписом керівника та печаткою підприємства, що, у свою чергу, не потребує обов`язкового підтвердження трудового стажу додатковими документами (а.с.18-23).
До того ж працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. 
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові у справі № 687/975/17 від 21.02.2018.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до матеріалів справи, факт зайнятості позивача в період з 02.11.1990 до 29.12.1997 (записи № 1-8 трудової книжки НОМЕР_1 ) підтверджується трудовою книжкою, довідкою від 31.07.1999 № 44/26-1102 (а.с.16,18-23).
З огляду на викладене суд зазначає, що стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, саме у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. У даному випадку трудова книжка позивача оформлена відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, відповідно, така трудова книжка та інші документи, що уточнюють та доповнюють записи у ній, мали бути враховані відповідачем при вирішенні питання про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком.
Крім того у спірний період позивач працювала в Азербайджанській Республіці.
Відповідно до частини першої, другої статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, підписаної 15.04.1994 Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан та України кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, на підставі указаної Угоди відповідач мав визнати трудову книжку позивачки без додаткових документів. У свою чергу, доданий до позовної заяви переклад трудової книжки позивача засвідчений у встановленому порядку (а.с.28,33-35).
Крім того, відповідно до статті 18 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів у разі припинення дії цієї Угоди її положення залишаються чинними щодо трудових договорів (контрактів), укладених працівниками з роботодавцем (наймачем), до закінчення терміну, на який вони були укладені.
Беручи до уваги, що як на час роботи позивача в Азербайджанській Республіці так і станом на день звернення за призначенням пенсії, у відносинах України з Азербайджанською Республікою дію Угоди не припинено, відповідач не мав правових підстав для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи, набутого на території Азербайджанської Республіки.
У свою чергу, можливий вихід України з цієї Угоди, а також вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві, не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення. Зокрема, у спірних правовідносинах така обставина не може бути підставою для відмови позивачці у реалізації наявного у неї права на зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи в Азербайджанській Республіці.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження стажу роботи та виплаченої заробітної плати позивач як громадянка України наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав. 
Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку факт роботи позивача та отримання нею заробітної плати в Азербайджанській Республіці підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем. У свою чергу, відповідач всупереч вимогам статті 77 КАС України не довів правомірності відмови зарахувати спірний період роботи до страхового стажу позивача.
Враховуючи встановлені обставини, суд визнає, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи в Азербайджанській Республіці згідно із записами № 1-8 трудової книжки НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, не зарахувавши спірний період роботи в Азербайджанській Республіці до страхового стажу позивача, не дотримався вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", такі дії не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу період роботи в Азербайджанській Республіці згідно із записами № 1-8 трудової книжки НОМЕР_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити їй пенсію за віком, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2028 року – не менше 35 років.
Отже, обов`язковою умовою для на призначення пенсії за віком є досягнення віку 60 років та наявність необхідного страхового стажу.
У спірних правовідносинах на день звернення за призначенням пенсії (03.12.2024) позивач досягла віку 53 роки, що не відповідає вимогам статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Отже, вимога призначити пенсію за віком є передчасною, тому в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити.
Крім того, що стосується вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області врахувати нотаріально завірений переклад на українську мову трудової книжки НОМЕР_1 та врахувати довідку посольства України в Азербайджанській Республіці від 31.07.1999 № 44/26-1102, суд зазначає, що вказана вимога є зайвою, оскільки охоплюється позовною вимогою про зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з записами № 1-8 трудової книжки ( НОМЕР_1 ), та не потребує окремого вирішення. Крім того, вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до її страхового стажу період роботи з 02.11.1990 до 26.09.1994 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 також є зайвою, позаяк період її роботи з 02.11.1990 до 26.09.1994 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 відповідає порядковим номерам 1 та 2 цієї трудової книжки, що відповідає вимозі про зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з записами № 1-8 трудової книжки ( НОМЕР_1 ).
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 1211,20 грн в рахунок відшкодування судового збору (а.с.12). 
Керуючись статтями 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7-А, ідентифікаційний код 20632802), третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ідентифікаційний код 21108013), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 09.12.2024 № 183450033863 про відмову у призначенні пенсії в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду трудової діяльності згідно з записами № 1-8 трудової книжки ( НОМЕР_2 ).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно з записами № 1-8 трудової книжки ( НОМЕР_1 ).
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 1211,20 грн в рахунок відшкодування судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Л.М. Опімах