ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 р. 	Справа № 440/9213/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/9213/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України   
про визнання незаконними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду (з урахуванням уточненого адміністративного позову від 31 липня 2024 року) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-1) та Міністерства оборони України (далі – відповідач-2), в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №117 від 07 березня 2023 року в частині позбавлення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди 100000 грн та 30000 грн за лютий 2023 року;
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №195 від 10 квітня 2023 року в частині позбавлення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди 100000 грн та 30000 грн за березень 2023 року;
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №272 від 12 травня 2023 року в частині позбавлення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди 100000 грн та 30000 грн за квітень 2023 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у редакції станом на 21 січня 2023 року, за період з 01 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року, в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні;
- зобов`язати військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 01 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року в розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні, з врахуванням проведених виплат за цей період.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду 07 квітня 2025 року у справі №440/9213/25 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 01 лютого 2023 року по 14 лютого 2023 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"№168 від 28 лютого 2022 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100000,00 грн, за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 01 лютого 2023 року по 14 лютого 2023 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"№168 від 28 лютого 2022 року, з урахуванням проведених виплат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року у справі №440/9213/25 скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким у позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що відповідно до норм Постанови №168 встановлено дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: - пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; - факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. При цьому, апелянт зазначає, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода. Позивач зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав поранення, яке: ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ З ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ. Також матеріали справи підтверджують що позивач, після отримання тяжкого поранення перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я, зокрема, довідка ВЛК від 15.11.2022 р. № 1271х, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 20.01.2023 р. №732140, виписним епікризом. Тому, позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та час перебування у відпустці для лікування після поранення важкого ступеня за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Враховуючи наведене, Відповідачем-1 не нараховано та невиплачено апелянту, збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 15 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року. Як наслідок, бездіяльність Відповідача-1 щодо ненарахування та невиплати Апелянту додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, протиправною, а зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачеві, збільшену до 100000 грн додаткову винагороду з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, відповідатиме меті належного поновлення прав позивача та слугуватиме досягненню того, щоб виниклий між сторонами спір було остаточно вирішено.
Відповідачем-2, Міністерством Оборони України, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Відповідач-1, Військова частина НОМЕР_1 , правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з травня 2022 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді старшого стрільця гранатометника військової частини НОМЕР_1 , що визнається сторонами у справі.
ОСОБА_1 17 жовтня 2022 року близько 17.00 год під час ведення бойових дій в районі н.п. Яковлівка Донецької області в ході ведення штурмових дій отримав МВТ (17.10.2022): вогнепальне уламкове наскрізне поранення шиї в нижньощелепній ділянці з багатоуламковим переломом нижньої щелепи. Травматична дисекція У2 сегменту лівої хребтової артерії. Рвана рана дна ротової порожнини, язика зліва. Гематома дна ротової порожнини. Вогнепальне уламкове поранення в/3 правого плеча, та вказане поранення є таким, що отримане під час виконання обов`язків військової служби, а саме: виконання бойового завдання під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації у результаті обстрілу з боку противника. Вказана подія не пов`язана з необережністю, порушенням техніки безпеки чи неналежним виконанням службових обов`язків, з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком дії у стані алкогольного, чи наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Під час бойових дій був у засобах індивідуального захисту; поранення так, пов`язане з захистом батьківщини, що підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №732140, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 20 січня 2023 року (а.с. 9), довідкою військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ» № НОМЕР_2 від 15 листопада 2022 року (а.с. 9-зворот) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №522 від 31 грудня 2022 року «Про результати службового розслідування за фактом поранення військовослужбовців 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 під час ведення бойових дій в районі АДРЕСА_1 » (а.с. 10-14).
Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) №132 від 12 травня 2023 року (а.с. 8) наказано:
- звільнити з військової служби у відставку за пунктом 2 підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» матроса призваного під час мобілізації, ОСОБА_1 , колишнього гранатометника 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти І роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ;
- з 12 травня 2023 року вважати таким, що справи та посаду здав, виключити із списків особового складу частини та зняти з всіх видів забезпечення;
- не виплачувати додаткову винагороду в розмірі 100000 грн 00 коп в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 травня по 12 травня 2023 року;
- не виплачувати додаткову винагороду в розмірі 30000 грн 00 коп в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 травня 2023 року по 12 травня 2023 року;
- виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 травня 2023 року по 12 травня 2023 року у повному обсязі, передбачену наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260;
- виплатити надбавку за особливості проходження служби за період 01 травня 2023 року по 12 травня 2023 року у повному обсязі, передбачену постановою Кабінету Міністрів оборони України від 30 серпня 2018 року №704;
- вислуга у Збройних Силах України становить на день звільнення: календарна - 00 років 11 місяців 23 дні, пільгова - 00 років 02 місяці 20 днів, загальна 01 рік 02 місяця 13 днів;
- щорічна основна відпустка за 2022, 2023 роки не використана. Грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки не отримував;
- грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік не отримував. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260;
- виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Листом Військової частини НОМЕР_1 МОУ №732/3231 від 25 вересня 2023 року (а.с. 26) ОСОБА_1 на його звернення стосовно невиплати одноразової грошової винагороди в період грудень 2022 року по квітень 2023 року повідомлено, що на підставі наказу командира військової частини №11 від 06 січня 2022 року про виплату одноразової грошової винагороди йому одноразова грошова винагорода за грудень 2022 року була нарахована та перерахована у січні 2023 року у сумі 85154,84 грн. Згідно постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 одноразова грошова винагорода за січень 2023 року у лютому 2023 року була нарахована та перерахована у сумі 29550,00 грн. Згідно наказу в/ч НОМЕР_1 № 117 від 07 березня 2023 року про виплату одноразової грошової винагороди 100000 та 30000 тисяч грн за лютий у березні 2023 року йому виплата не передбачена. Згідно наказу в/ч НОМЕР_1 № 195 від 10 квітня 2023 року про виплату одноразової грошової винагороди 100000 та 30000 тисяч грн за березень у квітні 2023 року йому виплата не передбачена. Згідно наказу в/ч НОМЕР_1 № 272 від 12 травня 2023 року про виплату одноразової грошової винагороди 100000 та 30000 тисяч грн за квітень у травні 2023 року йому виплата не передбачена.
Зі змісту картки особового рахунку військовослужбовця за 2023 рік (а.с. 28) слідує, що ОСОБА_1 виплати ООС на 1 та 2 лініях одноразової грошової винагороди за лютий – квітень 2023 року не проведена.
Вважаючи, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (у редакції станом на 21 січня 2023 року), за період з 01 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року, в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000,00 гривень додаткової винагороди за (спірний) період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 01 лютого 2023 року по 14 лютого 2023 року.
Відмовляючи в іншій частині позову, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" ( в редакції станом на 21 січня 2023 року) в розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні, за період з 15 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року, в оскільки матеріали справи не місять доказів, які б підтверджувати факт перебування позивача або на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у (спірний) у згаданий період, а саме з 15 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року.
Крім того, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову в частині визнання незаконними та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №117 від 07 березня 2023 року (в частині позбавлення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди 100000 грн та 30000 грн за лютий 2023 року), наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №195 від 10 квітня 2023 року (в частині позбавлення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди 100000 грн та 30000 грн за березень 2023 року) та наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №272 від 12 травня 2023 року (в частині позбавлення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди 100000 грн та 30000 грн за квітень 2023 року), оскільки до наведених наказів позивач не включався, тобто ці індивідуальні акти прийняті не стосовно позивача та йому не адресовані, а тому, позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, передбачених цими наказами та оскаржувані накази не породжують для позивача жодних прав та обов`язків, а відтак не порушують його права та не зачіпають його законні інтереси.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в частині відмови в задоволенні позову.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XIІ). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Абзацом 1 частини першої статті 9 Закону № 2011-XIІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина четверта статті 9 Закону №2011-ХІІ).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення
Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України строк дії воєнного часу продовжувався, який діє і начас перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту Постанова №168), якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн та до 100000,00 грн.
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.
Надалі до Постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 20.01.2023.
У відповідності до пункт 1 Постанови 168 в редакції чинній в період з 21.01.2023 було визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» Постанову №168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року №1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі Закон №1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 06.06.2018 № 260(далі Порядок №260) шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм. Водночас, приведені вище директиви діяли до 01 червня 2022 року.
В подальшому у зв`язку із необхідністю врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав Окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29, яким, серед іншого, у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, також включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24 лютого 2022 року).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24 серпня 2008 року № 402 (далі Положення № 402), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку № 5).
У Довідці обов`язково зазначити: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дій, бойового донесення, тощо).
Разом з тим, у спірний період також було прийнято наказ Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 (який застосовується з 01 лютого 2023 року), за яким внесено зміни до Порядку №260, доповнивши його новим розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
Згідно з пунктом 10 розділу XXXIV Порядку №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Пунктом 14 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Аналіз приведених положень дає підстави для висновку, що у спірний період до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, підлягають включенню наступні особи, а саме: які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Тобто, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється у період дії воєнного стану за час перебування військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини та за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), за формою, наведеною у додатку 5 Положення №402, яка видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець.
Досліджуючи фактичні обставини у справі, колегією суддів встановлено, що відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №732140 від 20 січня 2023 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 , за формою згідно Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, ОСОБА_1 17 жовтня 2022 року близько 17:00 год під час ведення бойових дій в районі н.п. Яковлівка Донецької області в ході ведення штурмових дій отримав ПОРАНЕННЯ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ З ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ (а.с. 9).
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 15 листопада 2022 року № 12718 «Головного військового клінічного госпіталя» Національного військово-медичного клінічного центру Міністерства оборони України, матрос ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (зв. сторона а.с. 9).
Згідно довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 від 25.01.2023 року № 1466, проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_3 25.01.2023 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки МВТ (17.10.2022 р.), вогнепального осколкового поранення нижньої зони обличчя у вигляді неконсолідованого вогнепального осколкового перелому тіла нижньої щелепи зліва з дефектом кісткової тканини. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року № 370 поранення тяжкого ступеня. Поранення, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини. Довідка про обставини поранення № 732/40 від 20.01.2023, видана командиром в/ч НОМЕР_1 . На підставі ст. 81 гр. ІІ Розкладу хвороб, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (зв. сторона а.с. 154).
Крім того, згідно виписки із медичної карти стаціонарного пацієнта №151845/85 КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», ОСОБА_1 госпіталізовано 30 січня 2023 року. Основний діагноз: Вогнепальний дефект тіла нижньої щелепи зліва, рубцева деформація слизової оболонки дна порожнини рота, спинки язика зліва та лівої щоки. Стороннє тіло тіла нижньої щелепи зліва (металоконструкція?). Стан після репозиції, МОС нижньої щелепи (від 26.10.2022). Супутній діагноз: ВСД по гіпотипу, кардіоміопатія дисметаболічна, хронічний бронхіт курця, соматоформна дисфункція вегетативної нервової системи. Пацієнт виписується зі стаціонару КОКЛ ВЩЛХ Центру патології голови та шиї з покращенням, для подальшого лікування за місцем проживання. Пацієнта виписано 14 лютого 2023 року (а.с. 154).
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 929 від 12.04.2023 року, госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_3 проведено 13.03.2023 року за розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1 №732/494 від 27.02.2023 року медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_1 , за змістом якого ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні: ЛСБ м. Бахмут з 17.10.2022 по 18.10.2022; КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова «ДОР» з 18.10.2022 року по 25.10.2022; Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» 25.10.2022 по 24.11.2022; КП «КРОКШ для ветеранів війни» ПОР з 21.12.2022 по 18.01.2023 року; КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» з 30.01.2023 року по 14.02.2023 року; ВМКЦ ПР з 27.02.2023 по теперішній час. Крім того, за змістом, встановлено, травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. На підставі ст. 75-аграфи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. 
Отже, медичні документи підтверджують факт отримання позивачем травми, пов`язаної із Захистом Батьківщини.
У зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні: з 17.10.2022 по 18.10.2022, з 18.10.2022 року по 25.10.2022, з 25.10.2022 по 24.11.2022, з 21.12.2022 по 18.01.2023 року, з 30.01.2023 року по 14.02.2023 року, з 27.02.2023 по квітень.
Разом з цим, як встановлено матеріалами справи, стаціонарне лікування ОСОБА_1 проходив саме з 30.01.2023 року по 14.02.2023 року, в КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного пацієнта №151845/85, в якій зазначене основний діагноз: вогнепальний дефект тіла нижньої щелепи зліва, рубцева деформація слизової оболонки дна порожнини рота, спинки язика зліва та лівої щоки. Стороннє тіло тіла нижньої щелепи зліва (металоконструкція?). Стан після репозиції, МОС нижньої щелепи (від 26.10.2022). 
Вказане є беззаперечною підставою для отримання позивачем збільшеної до 100000,00 гривень додаткової винагороди за (спірний) період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 01 лютого 2023 року по 14 лютого 2023 року. 
Інших доказів про те, що у період з 15 лютого 2023 по 30.04.2023 позивач перебував саме на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, матеріали справи не місять. 
Наявне в матеріалах справи свідоцтво про хворобу №929 (а.с. 152-153), свідчить про те, що ОСОБА_1 перебував на лікування в ВМКЦ ПР у період з 27.02.2023 по квітень 2023 року. Проте, жодних згадувань про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у відповідному закладі охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, у цьому медичному документі немає.
Також, матеріали справи не містять та відповідачем надано не було медичні виписки із медичних карт стаціонарного пацієнта з ВМКЦ ПР (військово-медичний клінічний центр Південного регіону).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позов в частині про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (у редакції станом на 21 січня 2023 року) за період з 15 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року, в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 15 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року в розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні, з врахуванням проведених виплат за цей період, не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 по справі № 440/9213/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова