ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/6305/25
Головуючий у першій інстанції – Шевченко І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1009/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №103774085 від 14.02.2023 у сумі 53941,50 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. 
Позов обґрунтовувало тим, що 14.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Мілоан») та відповідачкою укладено договір про споживчий кредит № 103774085, який підписано електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. 
Позивач зазначав, що відповідно до графіку сплати кредитних коштів, що є додатком № 1 до кредитного договору № 103774085 від 14.02.2023, відповідачка не повернула кредит, не сплатила проценти та комісію, передбачені умовами договору. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. Проте відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення суми кредиту, сплати процентів та комісії у встановлені договором строк та порядок, у зв`язку з чим у неї утворилася прострочена заборгованість. 
27.06.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 100-МЛ/Т, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки в розмірі 53 941,50 грн, із яких: 13 500,00 грн – заборгованість за сумою кредиту; 39 391,50 грн – заборгованість за процентами; 1050,00 грн – заборгованість за комісією, яку позивач просив стягнути на свою користь.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.02.2026 позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість у загальному розмірі 53 941,50 грн, судові витрати в загальному розмірі 6422,40 грн.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначав, що внаслідок невиконання відповідачкою взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, яка не спростована відповідачкою та її представником, і така заборгованість підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, який на підставі відповідного договору про відступлення прав вимог є новим кредитором відповідачки.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що всі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально.
Вказує, що Кредитний договір містить відомості, що були внесені кредитодавцем, а не позичальником. Створення таких доказів та внесення в нього змін цілком залежить від волі зацікавленої у справі особи (первісного Кредитодавця).
Вважає, що укладення електронного кредитного договору можливе лише за правилами статей 640-646 ЦК України. Інший порядок законодавцем не передбачено, також позивач не вказує, яким чином відповідачу надана (надіслана) пропозиція (оферта), і які істотні умови вона містила, позивач не надав із позовом жодного доказу, що відповідач та позивач здійснили вказані вище дії.
Стверджує, що звернення з вимогою про визнання недійсним правочину, який аргументовано тим, що цей договір не підписувався і не укладався, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) та від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21), не є правомірним способом захисту та не є ефективним.
Наголошує на тому, що надані позивачем із позовом електронні копії електронних та паперових доказів не можуть бути достовірними доказами укладення Кредитного договору, тому твердження позивача, що Кредитний договір укладений та є чинним, не відповідають дійсності. Дані копії електронних та письмових доказів є сумнівними та мають бути виключені із числа доказів. Кредитний договір може вважатись укладеним за наявності двох обставин – передання коштів та підписання Кредитного договору сторонами (у тому числі і позивачем із обов`язковим накладенням будь-якого з видів підпису, визначених Законом України «Про електронну комерцію»).
Щодо підтвердження факту передання коштів в кредит позивачем до матеріалів позовної заяви долучено електронну копію письмового доказу – платіжне доручення від 14.02.2023 № 59371017, проте вказаний нормативний акт містить в собі додаток 3, яким визначено форму платіжного доручення та обов`язкові реквізити, які даний документ має містити. 
У платіжному дорученні від 14.02.2023 № 59371017 в полі «КРЕДИТ рах. №» вказано «473121*23», даний номер не є повним, оскільки символом «Х» замінено 6 цифр, цифри в діапазоні від 00 000 000 до 99 999 999, тобто 1 млн цифр. Таким чином, за вказаним номером можуть одночасно існувати 1 млн банківських платіжних карток. Матеріали справи не містять в собі інформації про повний номер банківської картки, номер якої зазначено у платіжному доручення, яким банком її емітовано, а також доказів того, що дана картка належить саме відповідачу. Інформація, яка міститься у виписці по рахунку ТОВ «Мілоан», свідчить про те, що грошові кошти від ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 не передавались, а тому Кредитний договір не можна вважати укладеним.
Вказує, що належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання відповідачем коштів, є первинні документи оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 14.02.2023 відповідачка уклала з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит № 103774085, підписавши його електронним підписом, шляхом використання одноразового ідентифікатора – R24984 (а.с. 7 зворот-12).
Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язується на строк, визначений умовами договору, надати позичальнику кошти в сумі 15 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін.
Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 14.02.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 01.03.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 30.05.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом 01.03.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості – 30.05.2023 (останній день строку кредитування).
Тип процентної ставки за цим договором – фіксована. За надання кредиту позичальник має сплатити комісію у розмірі 1050,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 2362,50 грн, що нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 40500,00 грн, що нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
У п. 2.1 договору сторони узгодили, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки № НОМЕР_1 . 
Розділом 6 кредитного договору передбачено порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. Зокрема, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (смс) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність – комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепт). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджер або у смс-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. На договір накладається електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, що визначає дату та час укладення договору. Після укладення кредитний договір надається (надсилається) позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. 
Відповідно до п. 6.4 кредитного договору укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 , з якою укладено договір про споживчий кредит № 103774085 від 14.02.2023, ідентифікована ТОВ «Мілоан»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) – R24984 (а.с. 14 зворот).
Згідно із платіжним дорученням від 14.02.2023 № 59371017, наданим позивачем, кредитні кошти в розмірі 15 000,00 грн перераховано на рахунок ОСОБА_1 (а.с. 16).
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення, 14.02.2023 відповідачці надано кредитні кошти в розмірі 15 000,00 грн та нараховано комісію за оформлення кредиту в сумі 1050,00 грн, у подальшому кожного місяця проводилося нарахування процентів. Також 26.02.2023 відповідачка сплатила: 1500,00 грн – на погашення комісії за пролонгацію; 1500,00 грн – на погашення процентів за користування кредитними коштами; 1500,00 грн – на погашення тіла кредиту (а. с. 16 зворот - 17). 
Випискою з особового рахунку за договором про споживчий кредит № 103774085 від 14.2.2023 підтверджується наявність заборгованості відповідачки у розмірі 53 941,50 грн, з яких: 13 500,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 39 391,50 грн – прострочена заборгованість за процентами; 1050,00 грн – прострочена заборгованість за комісією (а. с. 17 зворот).
27.06.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 100-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників.
Згідно з копією платіжної інструкції від 27.06.2023 № 71838 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» сплатило на користь ТОВ «Мілоан» 798 369,48 грн як плату за відступлення права вимоги згідно з договором відступлення права вимоги № 100-МЛ/Т від 27.06.2023 (а. с. 27). 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 100-МЛ від 27.06.2023 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 53 941,50 грн, з яких: 13 500,00 грн – заборгованість за сумою кредиту; 39 391,50 грн – заборгованість за процентами; 1050,00 грн – заборгованість за комісією (а. с. 27 зворот). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок невиконання відповідачкою взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, яка не спростована відповідачкою та її представником, і така заборгованість підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, який на підставі відповідного договору про відступлення прав вимог є новим кредитором відповідачки.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується, що 14.02.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 103774085 в електронній формі. Зокрема, вказаний договір 14.02.2023 об 11:35 підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора – R24984. Укладення кредитного договору без введення позичальником особистих даних, паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, яка вказана нею, є неможливим. Відтак, ідентифікація позичальника ОСОБА_1 на вебсайті товариства здійснена відповідно до вимог чинного законодавства.
У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 103774085 від 14.02.2023, який підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора – R24984. 
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало належні та допустимі докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором про споживчий кредит № 103774085 від 14.02.2023 до ОСОБА_1 , а саме:
- договір відступлення прав вимоги № 100-МЛ від 27.06.2023, укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та з первісним кредитором ТОВ «Мілоан» (а.с. 18-22);
- акт приймання передачі реєстру боржників від 27.06.2023 до договору відступлення прав вимоги № 100-МЛ від 27.06.2023 (а.с. 26 зворот);
- витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 100-МЛ від 27.06.2023 (а.с. 27 зворот);
- платіжну інструкцію (безготівковий переказ в національній валюті) № 71838 від 27.06.2023, за якою ТЗОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» плату за відступлення права вимоги згідно з договором відступлення прав вимоги № 100-МЛ від 27.06.2023 (а.с. 27).
Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 103774085 від 14.02.2023.
Щодо заборгованості ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 103774085 від 17.02.2023, апеляційний суд враховує наступне.
За матеріалами справи, 14.02.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит №103774085, за умовами якого сума кредиту становить 15000,00 грн, строк кредитування 105 днів, пільговий період – 15 днів, що завершується 01.03.2023 та поточний період – 90 днів, що завершується 30.05.2023, комісія за надання кредиту 1050,00 грн, за ставкою 7% від суми кредиту, одноразово в момент видачі кредиту, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2362,50 грн, за ставкою 1,05% та поточного періоду 40500,00 грн, за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що підписуючи кредитний договір № 103774085 від 17.02.2023, відповідач погодився з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів та сплату комісії за надання кредиту.
З огляду на вищевикладене у ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 103774085 від 14.02.2023, перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наявна заборгованість у сумі 53941,50 грн, яка і підлягає стягненню з відповідачки.
Перерахування коштів позивачем підтверджується платіжним дорученням 59371017 від 14.02.2023 на суму 15000,00 грн та відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №103774085, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ОКПП (облікова картка платника податків) НОМЕР_2 , отримала 14.02.2023 кредит на суму 15000,00 грн та 26.02.2023 сплатила комісію за пролонгацію в сумі 15000,00 грн, проценти по кредиту в сумі 1500,00 грн, тіло кредиту в сумі 1500,00 грн (а.с. 16-17).
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідачка отримала кредитні кошти, тому колегія суддів приходить до висновку, що у матеріалах справи наявні докази укладення відповідачем кредитного договору, із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію», та отримання нею грошових коштів у розмірі 15000,00 грн. 
Доводи заявника про те, що платіжне доручення від 14.02.2023 № 59371017 не підтверджує перерахування коштів відповідачці у зв`язку з відсутністю повного номера банківської картки, є безпідставними, оскільки часткове маскування номера платіжної картки (із використанням символів «*») є загальноприйнятою практикою у сфері банківських та платіжних послуг, обумовленою необхідністю захисту платіжних даних та дотримання вимог законодавства щодо збереження банківської таємниці, і не свідчить про недостовірність чи неналежність відповідного доказу.
У договорі зазначений електронний підпис одноразовим ідентифікатором R24984, номер мобільного телефону НОМЕР_3 та код (РНОКПП) НОМЕР_2 .
Отже, апеляційний суд відхиляє посилання заявника щодо того, що укладення електронного кредитного договору можливе лише за правилами статей 640-646 ЦК України, як і посилання, що позивач не вказує, яким чином відповідачу надана (надіслана) пропозиція (оферта), і які істотні умови вона містила, позивач не надав із позовом жодного доказу, що відповідач та позивач здійснили вказані вище дії, враховуючи наступне.
Закон України «Про електронну комерцію» називає і визначає такий вид підпису, як електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Водночас Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору - Закон України «Про електронні довірчі послуги») спеціально передбачає такі види електронних підписів, як кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) та удосконалений електронний підпис (далі - УЕП). Ці підписи найчастіше створюються за допомогою технології криптографічного шифрування і виконують найбільш широке коло функцій з технічної точки зору: вони і ідентифікують підписувачів, і підтверджують їхню згоду зі змістом підписуваного документу, і забезпечують цілісність і незмінюваність підписаного документу. Фактично, терміни КЕП і УЕП є аналогами терміну «електронний цифровий підпис», яке раніше використовувалося в законодавстві і було передбачено Законом України «Про електронний цифровий підпис», що на сьогодні втратив чинність.
Використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене Законом України «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в чинному Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву «Про електронні довірчі послуги»). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та пункт 15 частини першої статті 1 чинного Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Враховуючи викладені обставини, встановлено, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та виникнення між ними будь-яких правовідносин є необґрунтованими, як і посилання щодо неправомірного нарахування комісії.
Кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався відповідачем. ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору про споживчий кредит з ТОВ «Мілоан».
Пунктом 1.5.1 Договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 1-50,00 грн, нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо того, що відповідачкою та її представником не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідачки, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати відповідні банківські відомості/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Також відповідачем не надано суду першої інстанції і апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що вказаний у договорі картковий рахунок їй не належить, як не надано доказів, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Апеляційний суд враховує, що Товариство не є банківською (фінансовою) установою, та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність», в т. ч. Інструкції, затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за № 481.
Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.
Щодо твердження заявника про те, що надані позивачем із позовом електронні копії електронних та паперових доказів не можуть бути достовірними доказами укладення Кредитного договору, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно враховано наступне. 
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (частини перша та друга статті 100 ЦПК України).
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які клопотання відповідачки про витребування оригіналів доказів як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.
За матеріалами справи відповідно до ухвали від 05.01.2026 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області задоволено клопотання відповідачки та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію, чи належав станом на 14.02.2023 ТОВ «Мілоан» (ЄДРПОУ 40484607) рахунок № НОМЕР_4 , а також виписку по цьому рахунку за 14.02.2023 (а.с. 54, 58-59), проте інших клопотань відповідачкою не заявлено.
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції що, внаслідок невиконання відповідачкою взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, яка не спростована відповідачкою та її представником, і така заборгованість підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, який на підставі відповідного договору про відступлення прав вимог є новим кредитором відповідачки.
З огляду на викладене, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 14.05.2026.
Головуючий Судді :