ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5484/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року  м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Кравченка Є.Д.,
суддів: Осіпової О.О., Златіна С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту кіберполіції Національної поліції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту кіберполіції Національної поліції України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом, відповідно до якого просив:
- визнати протиправним незарахування Національною поліцією України ОСОБА_1 до вислуги років у поліції, наявну на момент зарахування на службу до Національної поліції України вислугу років час навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань, вислугу років у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71) та у податковій міліції;
- зобов`язати Національну поліцію України зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років у Національній поліції України наявний на момент зарахування на службу до Національної поліції України період навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань у період з 15 серпня 1998 року по 07 липня 2001 року, вислугу років (у пільговому обчислені) у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71) за період з 09 липня 2001 року по 01 грудня 2004 року та вислуги років (у пільговому обчислені) у органах податкової міліції за період з 01 грудня 2004 року по 14 грудня 2006 року;
- зобов`язати Національну поліцію України провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років, компенсації за невикористану додаткову відпустку) з урахуванням навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань у період з 15 серпня 1998 року по 07 липня 2001 року, вислуги років (у пільговому обчислені) у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71) за період з 09 липня 2001 року по 01 грудня 2004 року та вислуги років (у пільговому обчислені) у органах податкової міліції за період з 01 грудня 2004 року по 14 грудня 2006 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу служби в поліції, яка дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, періоду навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань з 15.08.1998 по 07.07.2001, стажу роботи у Державній кримінально-виконавчій службі у період з 09.07.2001 по 01.12.2004 та стажу служби у податковій міліції в період з 01.12.2004 по 14.12.2006, а тому вважає свої права порушеними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що Закон №580-VIII містить вичерпний перелік видів служби та періодів роботи у відповідних органах, який зараховується поліцейським до стажу служби в поліції, і цей перелік не містить службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби та податкової міліції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту позивача. 
Відповідно до наказу № 81 о/с від 31 липня 1998 року позивач був зарахований курсантом денної форми навчання 1-го курсу Чернігівського училища внутрішніх справ МВС України (в подальшому перейменоване в Чернігівське юридичне училище Державного департаменту з питань виконання покарань), де у період з 15 серпня 1998 року по 07 липня 2001 року проходив навчання.
По закінченню навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань позивачу присвоєно спеціальне звання начальницького складу «лейтенант внутрішньої служби».
Наведене підтверджується архівною довідкою Пенітенціарної академії України від 09 листопада 2023 року № 7/3327. 
У період з 09 липня 2001 року по 01 грудня 2004 року позивач проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71), що підтверджується довідкою Коростенської виправної колонії № 71 від 28 липня 2023 року.
З 01 грудня 2004 року по 14 грудня 2006 року позивач проходив службу в органах державної податкової служби, що підтверджується наказом Державної податкової адміністрації у житомирській обл. (архівний витяг) від 25 липня 2023 року № 01-19/09- Ф.
З жовтня 2021 року позивач проходить службу на посаді старшого інспектора 1-го відділу 1-го управління Департаменту кіберполіції Національної поліції України.
З метою отримання інформації про стаж служби, який надає позивачу право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпуски він звернувся до Департаменту захисту економіки Національної поліції України з відповідним рапортом.
Листом Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 05 липня 2023 року № 8718/38/7/04-2023 позивача повідомлено, що згідно з матеріалами його особової справи його стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 05 липня 2023 року складає 15 років 09 місяців 04 дні.
Згідно даного листа, до стажу його служби в поліції не зараховано період його навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань, його службу у Коростенській виправній колонії Житомирської області № 71 та службу в органах податкової міліції.
16 жовтня 2023 року позивач звернувся до начальника Департаменту кіберполіції (міжрегіональний територіальний орган) Національної поліції України з рапортом, у якому просив: зарахувати йому до вислуги років у Національній поліції України наявну на момент зарахування на службу вислугу років у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71) а саме: період з 09 липня 2001 року по 01 грудня 2004 року та зарахувати мені до вислуги років у Національній поліції України наявну на момент зарахування на службу вислугу років у органах податкової міліції а саме: період з 01 грудня 2004 року по 14 грудня 2006 року; провести перерахунок і виплату грошового забезпечення з урахуванням вислуги років в частині надбавки за вислугу років за весь час служби в органах поліції та компенсації за невикористану додаткову відпустку.
Департамент кіберполіції Національної поліції України у своєму листі від 27 жовтня 2023 року № 14605/38/7/01-2023 повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його рапорту від 16 жовтня 2023 року.
Вважаючи свої права щодо вказаних дій порушеними, позивач звернувся за захистом до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №580-VIII, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (стаття 2 Закону №580-VIII).
За приписами частин 1 та 2статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини першої статті 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 12 липня 2018 року №2509-VIII); 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР (частина друга статті 78 Закону №580-VIII).
Суд зазначає, що частиною 2 статті 78 Закону №580-VIII визначено вичерпний перелік видів служби та періодів роботи в тих органах, які надають право зарахування поліцейським до стажу роботи в поліції, при цьому, служба в органах податкової міліції у цьому переліку відсутня, а тому дії ГУНП щодо неврахування стажу роботи позивача у таких органах відповідають вимогам Закону.
Частинами 3, 4 статті 78 Закону №580-VIII передбачено, що під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Статтею 19 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 №509-ХІІ було визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.
Відповідно до статті 26 цього Закону держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Законом України від 05.07.12 №5083-VІ визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 №509-ХІІ та внесено зміни до Податкового кодексу України.
Так, п.348.1 ст.348 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків (п.348.2 ст.348 ПК України).
Згідно з п.353.1 ст.353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Відповідно до п.356.1 ст.356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Згідно з пунктами 1, 2 та 3 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 15.05.2008 №313, ця Інструкція визначає порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України (далі - стаж), яка виплачується особам начальницького складу податкової міліції у розмірах і порядку відповідно до законодавства.
Дія цієї Інструкції поширюється на осіб, які перебувають на службі в податковій міліції і яким відповідно до законодавства присвоєні спеціальні звання начальницького складу податкової міліції, у тому числі осіб начальницького складу податкової міліції, що працюють на посадах державних службовців структурних підрозділів органів державної податкової служби України із залишенням їх у кадрах податкової міліції, та тих, що працюють в інших органах державної влади або на підвідомчих їм підприємствах, установах і в організаціях, а також в органах місцевого самоврядування, до яких вони відряджені відповідно до законодавства для виконання спеціальних робіт або обов`язків, із залишенням їх у кадрах податкової міліції.
Обчислення періодів служби для визначення стажу здійснюється у календарному обчисленні (один місяць служби за один місяць) у порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років начальницькому складу податкової міліції.
З урахуванням наведених вище положень законодавства стаж служби в органах податкової міліції прирівнюється до стажу проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
У свою чергу, періоди проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду зараховуються до стажу служби у поліції.
Аналіз наведених вище норм дає підстави прийти до висновків, що служба у податковій міліції прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, тобто, служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому, повинна і зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580-VIII.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.10.2020 року у справі №826/16143/18 та від 13.08.2021 року у справі №440/1564/20, від 13.08.2021 у справі №440/1564/20, від 11.11.2021 у справі №280/1546/21, від 02.06.2022 у справі №280/8419/20, від 20.10.2022 у справі №160/11127/20, від 22.12.2022 року по справі №380/8659/20.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окремо слід зазначити, що аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №826/16143/18 дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.
Крім того, у справі №380/7750/20 Верховний Суд дійшов висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.
Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, проходження позивачем служби з 01.12.2004 по 14.12.2006 в органах податкової міліції має бути зараховано до стажу служби в поліції, що дає право для встановлення поліцейської надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стаж служби позивача в податковій міліції має бути зарахований до стажу його служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, судом першої інстанції встановлено а підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходить службу в Департаменті кіберполіції - окремому територіальному органу Національної поліції України, який в розумінні Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове держави соціальне страхування", є роботодавцем по відношенню до позивача, і має статус окремої юридичної особи, саме там зберігається його трудова книжка і особова справа, саме Департамент кіберполіції виплачує йому грошове забезпечення.
Тому, колегія суддів погоджується, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправних дій саме Департаменту кіберполіції Національної поліції України щодо незарахування до стажу служби у поліції періоду служби в органах податкової поліції та зобов`язання Департамент кіберполіції Національної поліції України зарахувати цей стаж. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зарахування до вислуги років у поліції вислугу років (у пільговому обчислені) у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71) за період з 09.07.2001 по 01.12.2004, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від її липня 2003 року №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України Про міліцію, а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Аналіз наведених норм свідчать про те, що до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №02713-IV (далі Закон №02713-IV) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
У попередніх редакціях частини п`ятої статті 23 цього ж Закону було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.
Аналіз наведених норм свідчать про те, що законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460- IV.
Згідно з Преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Отже, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу») під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.
Усі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які урегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року N03460-IV.
Згідно із преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Крім того, частиною першою статті 6 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Таким чином, на позивача, як і на інших працівників-кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України Про державну службу), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України Про міліцію та відповідні норми Закону України Про Національну поліцію, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.
Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що стаж служби позивача у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71) має зараховуватись до стажу служби в поліції, що дає право, зокрема на встановлення надбавки за вислугу років, враховуючи діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби, статус позивач та тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань.
Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.10.2022 по справі № 160/11127/20.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років у Національній поліції України наявний на момент зарахування на службу до Національної поліції України період його навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань у період з 15 серпня 1998 року по 07 липня 2001 року, суд зазначає таке.
Відповідно до абзацу 2 пункту «й» статті 17 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII)до вислуги років поліцейським, співробітникам, зокрема, Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам, зокрема, Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у п. «ж» ст. ст.1,2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII(далі Закон №2262-XII), під час призначення пенсії згідно з п. «а ст. 12 вказаного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на службу, зокрема, до органів Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
У постанові від 22.01.2020 (справа №200/5111/19) Верховний Суд зазначив про те, що визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 07.07.2001 позивач отримав диплом молодшого спеціаліста Чернігівського юридичного училища Державного департаменту України з питань виконання покарань за спеціальністю "0601 Право 5.060102 Правоохоронна діяльність" і здобув кваліфікацію молодший спеціаліст. 
Відповідно до архівної довідки Пенітенціарної академії України від 09.11.2023 №7/3327 у документах архівного фонду Пенітенціарної академії України в наказах по особовому складу (1998, 2001 роки) значиться ОСОБА_1 . ОСОБА_1 15 серпня 1998 року був зарахований курсантом 1-го курсу Чернігівського училища внутрішніх справ МВС України (наказ про зарахування від 31.07.1998 № 81 о/с). Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1161 Чернігівське училище внутрішніх справ МВС України було передано до сфери управління Державного департаменту з питань виконання покарань та після чого отримала назву Чернігівське юридичне училище Державного департаменту з питань виконання покарань. 07 липня 2001 року ОСОБА_1 закінчив Чернігівське юридичне училище Державного департаменту з питань виконання покарань (наказ про випуск від 06.07.2001 № 47 о/с). Форма навчання - денна. По закінченню навчання ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання середнього начальницького складу «лейтенант внутрішньої служби» та особистий номер М-098445 (наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань від 06.07.2001 №55 о/с). Також у зв`язку із закінченням навчального закладу випускникам Чернігівського юридичного училища Державного департаменту України з питань виконання покарань була надана відпустка строком на 30 діб з 08 липня 2001 по 07 серпня 2001 року (наказ від 06.07.2001 № 47 о/с).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дії Департаменту кіберполіції Національної поліції України щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби у поліції період навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань у період з 15 серпня 1998 року по 07 липня 2001 року, та зобов`язання Департамент кіберполіції Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби у поліції вказаний період навчання. 
Разом з тим, надаючи оцінку вимогам позивача щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років, компенсації за невикористану додаткову відпустку) з урахуванням навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань у період з 15 серпня 1998 року по 07 липня 2001 року, вислуги років у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71) за період з 09 липня 2001 року по 01 грудня 2004 року та вислуги років у органах податкової міліції за період з 01 грудня 2004 року по 14 грудня 2006 року, суд зазначає про те, що вказані вимоги є похідними від первісної вимоги щодо зарахування стажу позивача.
Відповідно, до моменту здійснення перерахунку стажу служби у відповідача не виникає обов`язку здійснювати перерахунок грошового забезпечення та виплати заборгованості за наслідками такого перерахунку. 
Таким чином, на думку колегії суддів, спір щодо перерахунку грошового забезпечення та компенсації з урахуванням навчання, вислуги років у Державній кримінально-виконавчій службі та вислуги років у органах податкової міліції між сторонами ще не виник.
За відсутності ж спору відсутні й підстави для судового реагування, оскільки відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Тобто, захисту адміністративним судом підлягають лише порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність фактичних підстав для задоволення позову в частині вказаних позовних вимог. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково приймаються колегією суддів в якості належних. Інші доводи сторін висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції у частині зобов`язання Національної поліції України провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років, компенсації за невикористану додаткову відпустку) з урахуванням навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань у період з 15 серпня 1998 року по 07 липня 2001 року, вислуги років (у пільговому обчислені) у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71) за період з 09 липня 2001 року по 01 грудня 2004 року та вислуги років (у пільговому обчислені) у органах податкової міліції за період з 01 грудня 2004 року по 14 грудня 2006 року не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту кіберполіції Національної поліції України - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 по справі № 320/5484/24 скасувати у частині зобов`язання Національної поліції України провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років, компенсації за невикористану додаткову відпустку) з урахуванням навчання у Чернігівському юридичному училищі Державного департаменту з питань виконання покарань у період з 15 серпня 1998 року по 07 липня 2001 року, вислуги років (у пільговому обчислені) у Державній кримінально-виконавчій службі (Коростенська виправна колонія Житомирської області № 71) за період з 09 липня 2001 року по 01 грудня 2004 року та вислуги років (у пільговому обчислені) у органах податкової міліції за період з 01 грудня 2004 року по 14 грудня 2006 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог у цій частині - відмовити.
У іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 по справі № 320/5484/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін