ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1352/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів Чус О.В., Кощеєв І.М.
при секретарі судового засідання Новіковій Д.О.

Представники сторін: 
від відповідача: БАБІЙЧУК ОЛЕКСАНДРА СЕРГІЇВНА (власні засоби EasyCon) - представник ТОВ “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” ордер серія АІ №2139831 від 27.02.2026р.
від позивача: Литвиненко Жанна Миколаївна (в залі суду) - представник першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області адвокат посвідчення № ЗП001258 від 30.03.2017р.
прокурор: Бурлаченко Оксана Леонідівна (в залі суду) - службове посвідчення № 077723 від 01.05.2023р.
інші представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025р. у справі № 908/1352/25 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовом першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області Соколова Максима Олександровича Запорізька окружна прокуратура Запорізької області (код ЄДРПОУ/Умовний код: 0290997325, вул. Залізнична, 17, м. Запоріжжя, 69002) в інтересах держави в особі:
позивач: Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області (вул. Розенталь, буд. 7, м. Запоріжжя, 69089, код ЄДРПОУ 26013402)
до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” (вул. Жуковського, буд. 62, кв. 14, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69063, код ЄДРПОУ 43003429)
про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом в інтересах держави в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» про розірвання договору оренди землі від 01.11.2021, кадастровий номер 2322180400:04:002:1057, площею 9,0913 га, укладеного між Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області та ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ», а також про зобов`язання ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» повернути Широківській сільській раді Запорізького району Запорізької області зазначену земельну ділянку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач системно порушує вимоги чинного законодавства та умови договору оренди земельної ділянки, зокрема не обчислює та не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2322180400:04:002:1057 за період 2022– 2024 років, внаслідок чого місцевий бюджет недоотримав доходів на загальну суму 2 446 201,13 грн. Прокурор посилався на ст. 131-1 Конституції України, ст. ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 526, 782, 785, 792 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 93, п. «д» ч. 1 ст. 141, ст. 206 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 13, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі».
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 позов задоволено повністю. Розірвано договір оренди землі від 01.11.2021, кадастровий номер 2322180400:04:002:1057, площею 9,0913 га, укладений між Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області (ідентифікаційний код юридичної особи: 26013402, вул. Центральна, буд. 1, с. Широке, Запорізький район, Запорізька область, 70413) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 43003429, вул. Жуковського, буд. 62, кв. 14, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69063), номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 44998804. Зобов`язано ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» повернути Широківській сільській раді Запорізького району Запорізької області земельну ділянку площею 9,0913 га, кадастровий номер 2322180400:04:002:1057, розташовану на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Стягнуто з ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької окружної прокуратури Запорізької області кошти, витрачені на сплату у 2025 році судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 01.11.2021 між Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області та ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» укладено договір оренди землі, за умовами якого орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 2322180400:04:002:1057 площею 9,0913 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств. Орендна плата за договором становила 880 610,04 грн на рік (12% від нормативної грошової оцінки). Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за результатами планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Широківської сільської ради встановлено, що внаслідок невірного обчислення та несплати ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» орендної плати за 2022– 2023 роки сільським бюджетом недоотримано доходи у сумі 1 275 416,87 грн. За 2024 рік сума несплаченої орендної плати склала 1 170 784,26 грн. Загалом за період 2022– 2024 років місцевий бюджет недоотримав доходів на суму 2 446 201,13 грн. Суд першої інстанції, посилаючись на ч. 1 ст. 782 ЦК України, п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, ст. ст. 31, 32, 35 Закону України «Про оренду землі», а також на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23, дійшов висновку, що систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки орендодавцю.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ», в якій просить поновити пропущений строк для подачі апеляційної скарги, рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 у справі № 908/1352/25 скасувати повністю та постановити нове, яким позивачам відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути на користь ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні Господарський суд Запорізької області не врахував підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в редакції Закону України № 2120-IX від 15.03.2022, згідно з яким тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364, а також на Наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якого весь Запорізький район Запорізької області з 12.03.2022 по 31.12.2022 входив до переліку територій активних бойових дій, з 01.01.2023 по 01.02.2023 - до переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії, а з 01.02.2023 і по теперішній час Широківська сільська територіальна громада включена до переліку територій, де ведуться бойові дії. Апелянт стверджує, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законодавства, яке звільняє платників від обов`язку сплати орендної плати за землю в умовах бойових дій, і що зазначені зміни в законодавстві не були враховані судом першої інстанції.
Відповідач також зазначає, що не зміг надати докази до суду першої інстанції через поважні причини, оскільки не отримав належного повідомлення та повісток про розгляд справи № 908/1352/25. При цьому апелянт стверджує, що Широківська сільська територіальна громада однозначно мала інформацію про те, що в зоні бойових дій податок на землю не сплачується. На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на те, що ГУ ДПС у Запорізькій області подало податкову вимогу від 08.05.2023, у якій зазначено суму податкового боргу ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» за період з 03.03.2022 по 07.05.2023 у розмірі 275 190,63 грн, включаючи орендну плату. У відповідь на заперечення ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ», в яких товариство посилалося на розташування земельної ділянки в зоні активних бойових дій та на положення Закону України № 2120-IX від 15.03.2022, податковий орган підтвердив, що земельна ділянка з кадастровим номером 2322180400:04:002:1057 дійсно знаходиться в зоні активних бойових дій, і скасував основну суму боргу, нарахувавши лише залишкову суму в розмірі 18 346 грн. Апелянт вважає, що це підтверджує безпідставність нарахування орендної плати за відповідний період.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином враховано, що Указом Президента України від 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні, внаслідок чого земельна ділянка, що є предметом оренди, фактично не використовувалась, а апелянт не міг реалізувати свою діяльність з об`єктивних причин, пов`язаних із воєнним станом. ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» повинно було використати земельну ділянку для розвитку технічної інфраструктури, зокрема встановлення сонячних панелей, однак після початку воєнного стану вся територія Запорізької області, включаючи Широківську сільську раду, стала зоною активних бойових дій, що унеможливило здійснення будь-якої господарської діяльності. Апелянт посилається на підпункт 69.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні. Апелянт вважає, що підприємство мало б бути звільнене від сплати орендної плати за земельну ділянку, що знаходиться на території, де ведуться бойові дії.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури Черний Петро Анатолієвич подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якого вважає доводи апелянта безпідставними та просить залишити апеляційну скаргу ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 у справі № 908/1352/25 - без змін, посилаючись на наступне:
Прокурор зазначає, що судом першої інстанції встановлено факт укладення 01.11.2021 між Широківською сільською радою та ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» договору оренди землі, за яким орендна плата становила 880 610,04 грн на рік (12% від нормативної грошової оцінки). За результатами ревізії Управлінням Східного офісу Держаудитслужби та розрахунків Широківської сільської ради встановлено, що ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» не обчислювало та не сплачувало орендну плату за 2022– 2024 роки, внаслідок чого місцевий бюджет недоотримав доходів на загальну суму 2 446 201,13 грн (за 2022 рік - 161 445,17 грн з урахуванням звільнення від сплати за березень–грудень 2022 року, за 2023 рік - 1 113 971,70 грн, за 2024 рік - 1 170 784,26 грн).
Щодо доводів апелянта про неврахування судом підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, прокурор зазначає, що зазначені норми законів в частині звільнення від нарахування та сплати орендної плати за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 були враховані як в ході ревізії Управлінням Східного офісу Держаудитслужби, так і в розрахунку недоотриманої орендної плати, здійсненому Широківською сільською радою. Зокрема, за 2022 рік ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» була нарахована до сплати орендна плата лише у сумі 161 445,17 грн (за січень–лютий 2022 року). Відповідно до Переліку територій, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, а також наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, територію Запорізького району віднесено до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022, а з 01.01.2023 - до території можливих бойових дій. Підпункт 69.14 у редакції Закону від 11.04.2023 № 3050-IX передбачає звільнення від сплати орендної плати лише за земельні ділянки, розташовані на територіях активних бойових дій або тимчасово окупованих територіях, і лише за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 для юридичних осіб. Будь-яких інших пільг щодо сплати орендної плати за 2023– 2024 роки зазначена норма не містить.
Щодо доводів апелянта про застосування підпункту 69.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, прокурор зазначає, що з набранням чинності Законом № 2260-IX від 12.05.2022 звільнення від відповідальності поставлене в залежність від підтвердження у визначеному законодавством порядку можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язку. Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 № 225 затверджено відповідний Порядок, який передбачає обов`язкове звернення платника до податкового органу та прийняття останнім рішення про неможливість виконання податкового обов`язку. Прокурор посилається на постанову Верховного Суду від 23.12.2025 у справі № 440/16587/23, згідно якої факт неможливості виконання податкового зобов`язання не є презюмованим та не може ґрунтуватися виключно на посиланні платника на обставини воєнного стану. Будь-яких документів, що підтверджують звернення відповідача до податкового органу щодо отримання рішення про неможливість виконання обов`язку щодо сплати орендної плати, матеріали справи та апеляційної скарги не містять.
Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області подала відзив на апеляційну скаргу, згідно якого погоджується з відзивом, поданим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури Черним Петром Анатолієвичем, та підтримує його позицію повністю. Позивач вважає доводи апелянта безпідставними та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи наступне:
Позивач стверджує, що при здійсненні розрахунку суми заборгованості та визначенні періоду заборгованості, у тому числі за 2022 рік, були враховані положення підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, Постанови КМУ від 06.12.2022 № 1364, відповідних наказів про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, а також Закону України від 11.04.2023 № 3050-IX. Позивач наголошує, що відповідач доказів погашення заборгованості зі сплати орендної плати або доказів правомірності такої несплати не надав ні до суду першої інстанції, ні разом з апеляційною скаргою. Позивач також зазначає, що відповідно до ст. 74 ГПК України тягар доказування заперечень покладається на відповідача, і посилається на постанову КГС ВС від 25.06.2020 у справі № 924/233/18. Позивач повідомляє, що в рамках виконавчого провадження ВП № 79493311, закінченого 05.12.2025, згідно акту державного виконавця від 04.12.2025 земельну ділянку площею 9,0913 га з кадастровим номером 2322180400:04:002:1057 повернуто в комунальну власність, а речове право оренди скасоване.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.12.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи № 908/1352/25. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” на рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2025р. у справі № 908/1352/25 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Запорізької області.
12.12.2025р. матеріали справи № 908/1352/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” на рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2025р. у справі № 908/1352/25 залишено без руху, надавши апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: надати докази сплати судового збору у сумі 4844грн. 80 коп. та надати докази зарахування судового збору.
19.12.2025 на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” на рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2025р. у справі № 908/1352/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.05.2026 об 12:00 годин.
22.01.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області надійшов відзив на апеляційну скаргу.
18.02.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2026 сторонам доведено да відома що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” на рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2025р. у справі № 908/1352/25 відбудеться в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду зал судового засіданні № 511.
25.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 28.05.2026 о 09:50 год.
В судовому засіданні призначеному на 28.05.2026 були присутні представник ТОВ “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ”, представник першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області адвокат посвідчення № ЗП001258 від 30.03.2017р. та прокурор, інші представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів констатує відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі “Осман проти Сполученого королівства” та від 19.06.2001 у справі “Креуз проти Польщі” Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
“Розумність” строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі “G. B. проти Франції”), тощо. Отже, поняття “розумний строк” є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (п.51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі “Цихановський проти України” (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ “Смірнова проти України” (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), “Карнаушенко проти України” (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів виснує, що судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
28.05.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:
« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про розірвання договору оренди землі від 01.11.2021, кадастровий номер 2322180400:04:002:1057, площею 9,0913 га, який було укладено між Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області та Товариством з обмеженою «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 44998804 і , відповідно, зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» повернути Широківській сільській раді Запорізького району Запорізької області земельну ділянку площею 9,0913 га, кадастровий номер 2322180400:04:002:1057, розташовану на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області., прокурор в своїй позовній заяві, в тому числі наводив наступні обгрунтування: « … згідно розрахунку недоотриманої орендної плати за землю від ТОВ «ГЕЛІУС- СИНТЕЗ» в рамках договору від 01.11.2021 за період 2022 - 2023 роки, здійсненого Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, сума несплаченої ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» орендної плати складає:
- за 2022 рік - 161 445,17 грн;
- за 2023 рік - 1 113 971,70 грн.
Разом за 2022 - 2023 роки - 1 275 416,87 грн…».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги грунтуються не лише на несплаті відповідачем орендної плати в 2022 році у розмірі 161 445,17 грн, але й на твердженнях прокурора про відповідачем орендної плати в 2023 рік у розмірі 1 113 971,70 грн.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … в оскаржуваному рішенні Господарський суд Запорізької області не врахував п.69.14 Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (надалі по тексту - Закон України № 2120-IX від 15.03.2022 р. за посиланням https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/2120-20#Text), згідно з яким, тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Згідно з пунктом 69.14 Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 р. (посилання https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/2120-20#Text), ці норми повинні застосовуватись на територіях, де відбуваються бойові дії, що, безумовно, стосується Запорізького району, Запорізької області, зокрема території Широківської сільської територіальної громади, де розташована орендована ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» земельна ділянка з кадастровим номером 2322180400:04:002:1057.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2022 р. № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (посилання https://zakon.rada.gov.Ua/laws/show/1364-2022-%D0%BF#Text). встановлено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством розвитку громад та територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Згідно з пунктом 1 Наказу Міністерства розвитку та територій України № 376 від 28.02.2025 р. «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (посилання за https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z0380-25#Text), в актуалізованому Переліку весь Запорізький район, Запорізької області з 12.03.2022р. по 31.12.2022р. входив переліку до територій активних бойових дій (п.п2.3.п.2 Переліку ), з 01.01.2023р. по 01.02.2023р. весь Запорізький район, Запорізької області потрапив до переліку територій на яких ведуться (велись) бойові дії (п.п.1.3. п.1 Переліку), з 01.02.2023р. та по сьогоднішній день Широківська сільська територіальна громада включена до переліку де ведуться бойові дії (п.п.1.3. 1 Переліку).
До Запорізького району, Запорізької області включена і Широківська сільська територіальна громада (п.п.8 п.1 Постанова Верховної Ради України «Про утворення та ліквідації районів» посилання https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/807-20#Text).
Варто зазначити, що старий (минулий) Перелік, затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022р., втратив чинність після прийняття нового Наказу № 376 від 28.02.2025 Міністерства розвитку та територій України № 376 від 28.02.2025 р. «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», тому лише цей Перелік є чинним для визначення територій, на яких ведуться бойові дії або входять до переліку території активних бойових дій.
Таким чином, новий Перелік підтверджує, що територія Широківської сільська територіальна громада залишається в зоні активних бойових дій, і, відповідно, застосування положень Закону України № 2120-IX про звільнення від сплати орендної плати є законним і обґрунтованим.
В оскаржуваному рішенні не було враховано зазначені зміни в законодавстві, зокрема положення Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 р., а також актуальний Перелік територій, на яких ведуться бойові дії.
Оскаржуване рішення не відповідає вимогам законодавства, яке звільняє платників податків від обов`язку сплати орендної плати за землю та податку на землю в умовах бойових дій…».
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 01.11.2021 між Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області (Орендодавець) та ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» (Орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого Орендодавець, відповідно до рішення тридцять сьомої позачергової сесії сьомого скликання Широківської сільської ради від 06.02.2020 № 18, надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 2322180400:04:002:1057 площею 9,0913 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ 14.01). Земельна ділянка передана в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об`єктів. Договір укладено на 49 років та зареєстровано 09.11.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право № 44998804).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 7 338 417,02 грн відповідно до технічної документації з нормативно-грошової оцінки, затвердженої рішенням від 20.11.2020 № 37. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 880 610,04 грн, що складає 12% від суми нормативної грошової оцінки. На підставі рішення від 05.02.2021 № 51 на період будівництва енергогенеруючого об`єкта (до моменту введення об`єкта в експлуатацію, але не більше ніж до 31.12.2021) встановлено зменшену орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки, що становить 220 152,51 грн. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Відповідно до ст. 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Згідно абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що своєчасне внесення орендної плати за користування земельною ділянкою є прямою вимогою законодавства.
Проте, ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» орендна плата за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2322180400:04:002:1057 не сплачується, у зв`язку з чим у Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області недоотримано доходи у вигляді орендної плати за землю за 2021-2024 роки.
Згідно акта ревізії, сільським бюджетом за 2021-2023 роки недоотримано доходи у вигляді орендної плати за землю в сумі 1 275 416,87 грн внаслідок неналежного виконання ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» умов спірного договору оренди землі. Крім того, протягом 2024 року сільським бюджетом недоотримано 1 170 784,26 грн через необчислення та несплату ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» орендної спати за вказаним договором оренди землі.
Натомість, листом від 13.03.2025 Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області повідомила окружну прокуратуру, що наразі сільською радою планується тільки подання позову про стягнення заборгованості згідно із наданим розрахунком.
Таким чином, встановлено, що Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області в межах їх повноважень вживаються заходи щодо стягнення з ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2322180400:04:002:1057, з огляду на що, у дійсній позовній заяві вимога про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати по вказаній земельній ділянці не заявляється.
В свою чергу, главою 58 ЦК України встановлені загальні правила регулювання договору найму (оренди).
Так, за ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.
Систематична несплата орендної плати, як наслідок, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою за приписами п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України.
Пунктом 34 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
Відповідно до п. 31 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, зазначених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Згідно ст. 35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.
Також, відповідно до п. 5.38, 5.40. постанови Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21 суд зазначив, що систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, в тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору. При цьому сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 313/780/19, від 31.07.2020 у справі № 479/1073/18, від 23.03.2021 у справі № 922/2754/19, від 23.11.2022 у справі № 130/1039/20.
За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, від 01.04.2020 у справі № 277/1186/18-ц, від 29.07.2020 у справі № 277/526/18, від 20.08.2020 у справі № 616/292/17, від 08.05.2024 у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 922/367/21, від 04.07.2023 у справі № 906/649/22, від 20.02.2024 у справі № 917/586/23, від 02.04.2024 у справі № 922/1165/23 та інші).
Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.
Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.
До того ж потрібно враховувати, що розмір недоплати може варіюватися орієнтовно від 1 % до 99 % суми належної орендної плати, що не може не впливати на ступінь порушення прав власника землі та оцінку істотності такого порушення.
Цей підхід надасть можливість орендодавцю вимагати розірвання договору оренди землі в тому разі, коли несплата орендної плати є частковою та зумовлена, зокрема, виникненням спору між сторонами з приводу порядку нарахування та розміру орендних платежів. Таке тлумачення норм права порушуватиме баланс інтересів сторін у договірних відносинах, надавши власнику землі більше переваг у порівнянні з її орендарем.
Потрібно враховувати, що правова природа відносин оренди землі, яка зазвичай передбачає тривале використання такого об`єкта цивільних прав і сталість таких відносин, відповідає інтересам цивільного обігу загалом. Ба більше, використання земельної ділянки завжди пов`язане з неодмінними витратами орендаря на її утримання відповідно до цільового призначення цієї ділянки.
Якщо дотримуватися згаданого протилежного підходу, то договір буде під постійною загрозою його розірвання, що порушить принцип сталості відносин з використання землі, що своєю чергою стимулюватиме орендаря ставитися до орендованої земельної ділянки у споживацький спосіб, не дбати про неї, не вкладати кошти у покращення чи належне утримання такого особливого виду майна, тобто призведе до того, що орендар не буде обирати таку поведінку, яка більшою мірою відповідала б ознакам доброго господаря стосовно орендованої ним землі.
Тож підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.
Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що факт погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позову про розірвання договору оренди.
Сплата орендарем заборгованості з орендної плати має правове значення, якщо до моменту сплати заборгованості орендодавець звернувся з позовом про стягнення такої заборгованості. Водночас подальше погашення заборгованості - невчасно сплаченої орендної плати не спростовує факт несплати орендарем орендної плати та не впливає на можливість пред`явлення і задоволення судом позову про розірвання договору.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 3 березня 2022 року № 2118-IX, який набрав чинності 7 березня 2022 року.
Законом № 2118-IX підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнений пунктом 69, яким установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
У подальшому Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12 травня 2022 року № 2260-IX (далі - Закон № 2260-IX).
У зв`язку із набранням чинності 27 травня 2022 року Закону № 2260¬IX підпункт 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України викладено у новій редакції такій редакції Зокрема, у ньому зазначено наступне:
«У разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику».
Відтак, з набранням чинності Законом № 2260-IX передбачене підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України звільнення від відповідальності поставлене в залежність від підтвердження у визначеному законодавством порядку можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язку, зокрема, щодо дотримання термінів сплати податків та зборів.
Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 № 225 затверджено Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - Порядок № 225), який набрав чинності 6 вересня 2022 року, відповідно до пункту 1 розділу ІІ якого до платників податків / податкових агентів, які не можуть виконувати податкові обов`язки, передбачені Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються правила для підтвердження можливості чи неможливості виконання платником такого обов`язку, передбачені цим Порядком.
Зокрема, підставами неможливості виконання платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами податкових обов`язків (у тому числі обов`язків податкових агентів) є втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів, комп`ютерного та іншого обладнання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації; неможливість використати чи вивезти документи, комп`ютерне та інше обладнання внаслідок ведення бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації; використання чи вивезення документів, комп`ютерного або іншого обладнання, пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я посадової особи платника податків або неможливе у зв`язку з встановленням уповноваженими органами державної влади відповідно до закону в умовах воєнного стану заборон та/або обмежень тощо.
Також указаним Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 № 225 передбачено перелік документів для підтвердження неможливості виконання обов`язку та установленої форми рішення податкового органу, яким визнається можливість або неможливість виконання податкового обов`язку
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України факт неможливості виконання податкового зобов`язання не є презюмованим та не може ґрунтуватися виключно на посиланні платника податків на обставини воєнного стану, а підлягає обов`язковому встановленню контролюючим органом шляхом прийняття відповідного рішення за результатами розгляду заяви платника.
До подібного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №
440/16587/23 (постанова від 23.12.2025).
Будь-яких документів, що підтверджують звернення відповідача до податкового органу щодо отримання рішення про неможливість виконання обов`язку щодо сплати орендної плати за спірну земельну ділянку, прийнятих податковим органом на їх підставі рішень матеріали справи та апеляційної скарги не містять.
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … Широківська сільська територіальна громада однозначно мала інформацію про те, що в зоні бойових дій податок на землю не сплачується.
Повідомляємо суду апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Запорізькій області подало податкову вимогу № 18509/6/08-01-13-15 від 08.05.2023 року, у якій зазначено, що сума податкового боргу ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» за період з 03.03.2022 по 07.05.2023 становить 275 190,63 грн, включаючи орендну плату.
У відповідь на податкову вимогу ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» подало заперечення, в якому наголосило, що земельна ділянка, на якій підприємство повинно було здійснювати свою діяльність, розташована в зоні активних бойових дій, і, відповідно, посилалося на положення Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року, який звільняє підприємства від сплати орендної плати в умовах воєнного стану. Копію заперечення зі штампом про отримання додаємо.
У відповіді на заперечення ГУ ДПС у Запорізькій області підтвердило, що земельна ділянка з кадастровим номером 2322180400:04:002:1057, площею 9,0913 га дійсно знаходиться в зоні активних бойових дій. Внаслідок цього, податковим органом було скасовано основну суму боргу, нарахувавши лише залишкову суму в розмірі 18 346 грн (копію відповіді додаю).
Таким чином, податковий орган фактично підтвердив, що ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» не зобов`язане сплачувати орендну плату та податок на землю за період, коли земельна ділянка перебувала в зоні бойових дій. Це підтверджує, що нарахування орендної плати за цей період є безпідставним, а також вказує на необхідність врахування обставин при ухваленні рішення.
По-третє, у рішенні Господарського суду Запорізької області по справі № 908/1352/25 від 25.08.2025 року не було належним чином враховано, що Указом Президента України від 24.02.2022 р. введено в Україні воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Внаслідок чого та бойових дій земельна ділянка, що є предметом оренди, фактично не використовувалась, а Апелянт не міг реалізувати свою діяльність з об`єктивних причин, пов`язаних із воєнним станом.
ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» повинно було використати земельну ділянки для розвитку технічної інфраструктури, зокрема встановлення сонячних панелей. Однак, на момент введення воєнного стану, а також після його початку, Апелянт не міг здійснювати жодних заходів щодо реалізації своїх зобов`язань, оскільки вся територія Запорізької області, включаючи Широківську сільську раду, стала зоною активних бойових дій.
Згідно з пунктом 69.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/ або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 і 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
ТОВ «ГЕЛІУС-СИНТЕЗ» не мало можливості виконати свої зобов`язання з орендної плати та податку на землю через введення воєнного стану та активних бойових дії на території Запорізької області, які фактично позбавили Відповідача можливості розпочати свою господарську діяльність щодо встановлення сонячних панелей, а отже, і виконувати зобов`язання за договором оренди земельної ділянки. З огляду на це, відповідно до норм Податкового кодексу України, підприємство мало б бути звільнене сплати орендної плати за земельну ділянку, що знаходиться на території, де ведуться бойові дії.
Отже, зважаючи на вищезазначене, Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 по справі № 908/1352/25 є таким, що порушує його законні права, та просить суд апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позивачам відмовити у задоволенні позову…» як такі, що знаходяться в межах обов`язку орендаря нести негативні наслідки, пов`язні з порушенням умов договору в частині сплати орендних платежів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025р. у справі № 908/1352/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 7 267,20 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025р. у справі № 908/1352/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025р. у справі № 908/1352/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 7 267,20 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІУС-СИНТЕЗ”.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 10.06.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус