ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/1574/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оформлене протоколом від 19 березня 2026 року №37;
- зобов`язати комісію при ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву з додатками ОСОБА_1 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 1 частини З статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та зобов`язати комісію при ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення з урахуванням висновків суду, про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Станом на день звернення до суду з цим позовом позивач здобуває вищу освіту за рівнем фахового молодшого бакалавра у Чернівецькому вищому комерційному училищі Державного торговельно-економічного університету за спеціальністю « 181 Харчові технології». Згідно з довідкою про здобуття освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти ОСОБА_1 не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту». 05 березня 2026 року позивач пройшов медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 , за результатами якого його визнано придатними до військової служби, а 14 березня 2026 року він звернувся до відповідного відділу ЦНАП з метою надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та надав усі необхідні належні документи для її оформлення. Проте 24 березня 2026 року позивач дізнався про те, що йому було відмовлено у наданні (оформленні) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з причини наявності статусу резервіста. З указаною відмовою позивач не погоджується, оскільки, на його думку під час розгляду заяви про надання відстрочки відповідач не надав належної оцінку змісту документів, які подавались разом із заявою, не навів належного обґрунтування прийнятого рішення, що, фактично, свідчить про формальний підхід до вирішення питання про надання (оформлення) позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі; призначено її до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідача.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі; заборонено ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про відсутність підстав для надання (оформлення) позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки при звільненні зі строкової військової служби позивач був зарахований у військовий оперативний резерв та призначений до складу команди НОМЕР_3 . Крім цього, позивачу 04 квітня 2024 року було вручено під особистий підпис мобілізаційне розпорядження про призначення його до складу команди НОМЕР_3 . Відповідно, оскільки позивач має статус резервіста оперативного резерву і для осіб з таким статусом не передбачено права на оформлення відстрочки від призову на військову службу на підставі частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то відповідач вважає законним рішення про відмову позивачу у наданні (оформленні) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Просив суд відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказано про те, що оскільки позивач досяг 25-річного віку, то його правовий статус підлягає зміні з резервіста на військовозобов`язаного. Додатково представник позивача звертав увагу на те, що відповідачем під час розгляду заяви про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не було враховано обставин перебування позивача на денній формі навчання у закладі вищої освіти, що, на його думку, свідчить про наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Правом подання заперечень відповідач не скористався.
Сторони справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.
Водночас представником позивача та представником відповідача 05 травня 2026 року подано до суду клопотання (заяви) про розгляд справи без їх участі.
Так, відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні правові підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 05 березня 2026 року №2026-0305-1155-2699-0 ОСОБА_2 визнано придатним до служби у підводних човнах, на надводних кораблях, у морській піхоті, Десантно-штурмових військах, спеціальних спорудах, підрозділах спеціального призначення.
Наказом директора Чернівецького вищого комерційного училища Державного торговельного-економічного університету від 30 серпня 2024 року №6-З-УДЗ ОСОБА_1 зараховано з 02 вересня 2024 року на 1 курс очної денної форми здобуття освіти за кошти фізичних/юридичних осіб.
Згідно з довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №840517 від 09 березня 2026 року, оформленої директором Чернівецького вищого комерційного училища Державного торговельного-економічного університету ОСОБА_3 , позивач не порушує рівня послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
14 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся через адміністратора Центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
19 березня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_7 видано позивачу повідомлення №571876, в якому вказано про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, Причина відмови: резервіст.
Про прийняте рішення позивач був повідомлений і через застосунок «Дія» 24 березня 2026 року.
За таких обставин, не погоджуючись із відмовою відповідача у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX “Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні”, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.
Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі – Закон №3543-ХІІ у редакції на час виникнення спірних відносин).
Статтею 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Як вбачається зі змісту позову, позивач вважає, що він має право на надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII у зв`язку з перебуванням його на денній формі здобуття освіти у Чернівецькому вищому комерційному училищі Державного торговельного-економічного університету.
Так, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації здобувачі професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Разом з цим суд звертає увагу на таке.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовані та визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі – Закон №2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Так, відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Порядок проходження військової служби у резерві врегульовано статтею 26-1 Закону №2232-XII.
Зокрема, відповідно до частини шостої статті 26-1 Закону №2232-XII служба у військовому резерві запроваджується з метою планомірної підготовки резервістів для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період шляхом набуття та підтримання на належному рівні вмінь і навичок за військово-обліковою спеціальністю.
В особливий період на службу у військовому оперативному резерві в обов`язковому порядку зараховуються особи, звільнені з військової служби, які за своїми професійно-психологічними характеристиками і станом здоров`я придатні до служби у військовому резерві та відповідають встановленим вимогам проходження служби у військовому резерві (частина перша статті 26-2 Закону №2232-XII).
Частиною першою статті 39 Закону №2232-XII встановлено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Відповідно до частини третьої статті 39-1 Закону №2232-XII призов громадян України на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та їх оповіщення здійснюються командирами військових частин - стосовно громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом та/або зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву, та керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - стосовно громадян України, які після їх звільнення з військової служби зараховані до військового оперативного резерву.
Водночас, як встановлено частиною восьмою статті 39-1 Закону №2232-XII, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період не підлягають також громадяни України, визначені абзацами четвертим - дванадцятим частини першої та частиною другою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Громадяни України, які проходили військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, вислужили встановлені строки військової служби, звільнені з неї і зараховані до військового оперативного резерву, на навчальні (або перевірочні) збори не призиваються протягом року з дня звільнення (частина дев`ята статті 39-1 Закону №2232-ХІІ).
Зміст наведених норм свідчить про те, що, військовозобов`язані, які зараховані до резерву, мають право на надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не з усіх підстав, перелік яких визначений статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Так, згідно з положеннями частини восьмої статті 39-1 Закону №2232-ХІІ призов на військову службу в особливий період не здійснюється лише відносно тих резервістів, яким у встановленому законом порядку надано (оформлено) відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців четвертого - дванадцятого частини першої 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також на підставі частини другої цієї ж статті. При цьому не передбачено права резервістів на надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених саме частиною третьою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на пункт 1 якої в даному випадку посилається позивач.
До цього суд звертає увагу на те, що згідно з наявними у справі матеріалами наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 04 квітня 2024 року №71 ОСОБА_1 було зараховано на службу в оперативному військовому резерві як особу, звільнену зі строкової військової служби, відповідно до Указу Президента України від 04 березня 2024 року №149/2024 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової військової служби» та призначено до складу команди НОМЕР_3 . 04 квітня 2024 року позивачу вручено мобілізаційне розпорядження про призначення його до складу команди НОМЕР_4 , що підтверджується відомостями з журналу мобілізаційних розпоряджень. Наказ №71 від 04 квітня 2024 року видано на підставі статті 26-2 Закону №2232-ХІІ та Мобілізаційного розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 26 березня 2024 року №3649 з метою поетапного нарощення чисельності резервістів, забезпечення їх раціонального розподілу та оперативного доукомплектування команди НОМЕР_3 .
При цьому у ході судового розгляду справи позивач не надав доказів оскарження ним наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 04 квітня 2024 року №71, як і доказів його скасування у встановленому законом порядку. Також позивачем ні у позові, ні у відповіді на відзив не зазначено жодних відомостей про те, що він був відрахований з оперативного резерву.
З огляду на викладене, оскільки позивач на період дії особливого періоду (воєнного стану) перебуває в оперативному резерві та має статус резервіста, то на нього відповідно до приписів частини восьмої статті 39-1 Закону №2232-ХІІ не поширюється право на надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (на особливий період) з підстави, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII.
Тому суд приходить до висновку про законність оскаржуваної позивачем відмови ІНФОРМАЦІЯ_8 у наданні (оформленні) ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, прийнятої за результатом розгляду заяви позивача щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
У даних спірних відносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, яке регулює спірні відносини.
Доводи позову та відповіді на відзив суд відхиляє, адже такі не спростовують законність оскаржуваного рішення та позиції відповідача у відзиві з посиланням на приписи частини восьмої статті 39-1 Закону №2232-ХІІ.
Отже, правові підстави для задоволення цього позову відсутні.
Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 05 травня 2026 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ); відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Суддя О.П. Лелюк