ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/1384/25
Головуючий у першій інстанції – Бойко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/830/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач ОСОБА_1 , 
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Гетьманське»,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Гетьманське», в якому просив: стягнути з відповідача заборгованість в сумі 9 685,44 грн; розірвати договір оренди землі № 58 від 04 квітня 2015 року та припинити речове право – право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143, яке зареєстровано у встановленому законом порядку за ТОВ «Техресурс».
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 липня 2025 року являється власником земельної ділянки площею 2,4512 га з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143, яка розташована на території Дроздовицької сільської ради Городянського (наразі Чернігівського) р-ну Чернігівської обл. 04 квітня 2015 року між його батьком ОСОБА_2 та СТОВ «Іскра» укладено договір оренди землі № 58 строком на 10 років. 01 січня 2018 року між ОСОБА_2 , СТОВ «Іскра» та ТОВ «Гетьманське» укладено додаткову угоду № 267, відповідно до якої відповідач прийняв на себе права та обов`язки орендаря – СТОВ «Іскра» за договором оренди землі, а строк оренди належної позивачу земельної ділянки продовжено до 31 грудня 2025 року.
З відомостей, які містяться у Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку, позивач дізнався, що право оренди належної йому земельної ділянки передано ТОВ «Техресурс». Про продажу права оренди третій особі ОСОБА_1 відомо не було, згоди на відчуження права оренди він не надавав. 
Указував, що відповідно до умов договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня у грошовій формі у розмірі 7 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що складає 3 415,58 грн за рік оренди. Всупереч умовам договору відповідачем виплата орендної плати за 2023-2025 роки не здійснювалася, що зумовило виникнення заборгованості. На переконання позивача, систематична несвоєчасна сплата орендної плати відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою орендарем.
Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір оренди землі № 58 від 04 квітня 2015 року та додаткову угоду до договору № 267 від 01 січня 2018 року, яка є його невід`ємною частиною, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Гетьманське» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4512 га з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143, та припинено речове право на зазначену земельну ділянку, а саме право оренди, зареєстроване за ТОВ «Техресурс», номер запису про інше речове право № 9677347. Стягнуто з ТОВ «Гетьманське» на користь позивача орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143 за 2023 та 2024 роки у розмірі 6 831,16 грн та інфляційні нарахування за цей період у розмірі 648,32 грн. У решті позовних вимог – відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ТОВ «Гетьманське», вважаючи рішення суду необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, ухвалюючи рішення про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що ТОВ «Гетьманське» є належним відповідачем у справі, оскільки фактично матеріально-правові відносини існують між позивачем та ТОВ «Техресурс». Отже, суд вийшов за межі позовних вимог та вирішив питання про права третьої особи, що є грубим порушенням вимог процесуального законодавства.
Відповідач зазначає, що спірна земельна ділянка розташована на території Дроздовицького старостинського округу Городнянської міської ради Чернігівського р-ну Чернігівської обл. на відстані близько 3 км від кордону з республікою білорусь та 30 км від кордону з російською федерацією. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 року, Городнянська міська територіальна громада з 22 червня 2022 року відноситься до території можливих бойових дій.
Указує, що 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на офіційному веб-сайті засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року до її офіційного закінчення є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Ураховуючи наведене, з початку повномасштабного вторгнення росії на територію України ТОВ «Гетьманське» позбавлене можливості обробляти земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , а отже у товариства відсутній обов`язок з виплати йому орендної плати. 
Скаржник наголошує на тому, що неможливість використання земельної ділянки через її потенційне замінування та пов`язана з цим загроза життю та здоров`ю працівників є прямим наслідком збройної агресії, що об`єктивно унеможливило виконання зобов`язань за договором оренди. Наведені обставини є такими, за які орендар не відповідає, і які відповідно до ст. 617, ч. 6 ст. 762 ЦК України та п. 13.2 (42) договору оренди звільняють його від сплати орендної плати за період, протягом якого таке користування було неможливим. Несплата орендної плати відповідачем до моменту підтвердження безпечного стану земельної ділянки є наслідком обставин непереборної сили. Наведене унеможливлює розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати за спірний період.
Через те, що ТОВ «Гетьманське» не мало обов`язку зі сплати орендної плати, оскільки було звільнено від нього в силу наведених вище обставин, відтак відсутнє неналежне виконання зобов`язання у зв`язку з його відсутністю. Навіть якщо припустити, що зобов`язання існувало, внаслідок відчуження права оренди (правонаступництва) до ТОВ «Техресурс» перейшли всі права та обов`язки орендаря (в тому числі і заборгованість зі сплати орендної плати), які існували на момент правонаступництва.
У наданому відзиві сторона позивача, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи їх безпідставними, просить залишити її без задоволення.
ОСОБА_1 зазначає, що ТОВ «Гетьманське» визначено відповідачем у справі з огляду на укладений з ним договір оренди землі, а ТОВ «Техресурс», яке набуло право оренди за договором відчуження від 21 квітня 2025 року, є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Отже, зобов`язання зі сплати орендної плати за 2023-2024 роки належать лише ТОВ «Гетьманське», а ТОВ «Техресурс» має такий обов`язок лише з 21 квітня 2025 року, у зв`язку з чим суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за 2025 рік.
Договором оренди землі сторони не передбачили форс-мажорні обставини, які можуть вплинути на виконання обов`язків з виплати орендної плати. Крім того, сторона, яка не може виконати свої обов`язки внаслідок форс-мажорних обставин, повинна повідомити про їх настання іншу сторону. При настанні форс-мажорних обставин у 2022 році відповідач допустив систематичну невиплату орендної плати у 2023, 2024 та 2025 роках і не спромігся сповістити належним чином орендодавця про ці обставини, обравши таку лінію захисту лише в суді. Наданий товариством лист Торгово-промислової палати носить загальний інформативний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф без доведення причинно-наслідкового зв`язку у цьому конкретному зобов`язанні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.
Позивач зазначає, що за твердженням відповідача форс-мажорні обставини тривають понад 3 роки, у зв`язку з чим орендар не користується земельною ділянкою та не сплачує орендної плати. За звичаями ділового обороту за таких обставин сторони розривають договір, проте через відсутність такої можливості за умовами договору оренди, позивач звернувся з цим позом. Такий спосіб захисту відновить право власника не лише володіти, але й користуватися своїм майном – самостійно обробляти земельну ділянку та отримувати від цього користування доходи. Безоплатне користування товариством спірною земельною ділянкою позбавляє ОСОБА_1 такого права.
Наголошує на тому, що практика апеляційних судів, на яку посилається скаржник, не може застосовуватись при вирішенні цього спору, оскільки не є релевантною.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду – скасувати, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що аналіз змісту договору оренди землі № 58 від 04 квітня 2015 року, укладеного між спадкодавцем позивача ОСОБА_2 та СТОВ «Іскра», та додаткової угоди № 267 від 01 січня 2018 року, укладеної надалі ОСОБА_2 та новим орендарем – відповідачем у справі, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин щодо оренди земельної ділянки. 21 квітня 2025 року ТОВ «Гетьманське» відчужило право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Техресурс». Сторонами дія договору оренди не припинялась, майно орендодавцю від орендаря не повернуто і таке майно до 21 квітня 2025 року перебувало у користуванні відповідача. Всупереч умов договору відповідачем (орендарем) порушено обов`язок зі сплати орендної плати орендодавцю. Суд установив, що орендну плату за користування орендарем земельною ділянкою за 2023-2024 роки ОСОБА_1 не виплачено.
Районний суд зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не лише самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку. Отже, сам по собі воєнний стан не є безумовною підставою для застосування положень ч. 6 ст. 762 ЦК України.
Суд указав, що відповідачем не надано доказів повідомлення ОСОБА_1 про неможливість виконувати зобов`язання за договором оренди внаслідок дії обставин непереборної сили, зокрема не надано доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для відповідача за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань за договором, шляхом видачі відповідного сертифікату.
Колегія суддів з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не може погодитись, зважаючи на наступне. 
У справі встановлено, що 04 квітня 2015 року між ОСОБА_2 (орендодавцем) та СТОВ «Іскра» (орендарем) укладено договір оренди землі № 58, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,4512 га, в тому числі рілля – 2,4512 га. Договір укладено на 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1 219,95 грн, із якої вираховується податок з доходів орендодавця. Орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року (т. 1 а.с. 175-177).
01 січня 2018 року між ОСОБА_2 (орендодавцем), СТОВ «Іскра» (орендарем) і ТОВ «Гетьманське» (новим орендарем) укладено додаткову угоду № 267 (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі № 58 від 04 квітня 2015 року, за умовами якої зі згоди орендодавця орендар передає безоплатно, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди. За умовами додаткової угоди сторони узгодили, що строк дії договору оренди земельної ділянки, раніше переданої позивачем в оренду СТОВ «Іскра», для нового орендаря ТОВ «Гетьманське» продовжується до 31 грудня 2025 року, сплив якого починається з моменту підписання сторонами цієї угоди, але в будь-якому випадку договір та право оренди за даним договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Новим орендарем орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 7 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3 415,58 грн за рік оренди (т. 1 а.с. 16).
Згідно зі свідоцтвом на право на спадщину за заповітом від 13 липня 2025 року, виданого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Совою В. Ф., спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є його син – ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 2,4512 га, кадастровий номер 7421484000:04:000:0143, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дроздовицької сільської ради Чернігівського р-ну Чернігівської обл. (т. 1 а.с. 17).
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2023 року по жовтень 2025 року ТОВ «Гетьманське» не нараховувалася і не виплачувалася ОСОБА_1 орендна плата у зазначений період (т. 1 а.с. 160-161).
У листі заступника начальника ГУ ДСНС України у Чернігівській області, наданому на звернення директора ТОВ «Гетьманське» (т. 1 а.с. 50), зазначено про відсутність в управлінні інформації щодо можливості ведення сільськогосподарської діяльності та безпечності проведення таких робіт на земельних ділянках, указаних в листі товариства. Міністерством оборони з міркувань безпеки для особового складу неурядових організацій з гуманітарного розмінування введені певні обмеження, відповідно до яких оператором протимінної діяльності заборонено проводити свою діяльність в межах 20 км зони від кордону з російською федерацією та республікою білорусь, а урядовими організаціями у вище зазначеній зоні здійснюється лише оперативне розмінування. 
21 квітня 2025 року між ТОВ «Гетьманське» та ТОВ «Техресурс» укладено договір про відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок № 7, згідно з яким предметом договору є земельні ділянки, серед яких вказана земельна ділянка площею 2,45 га з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143, орендодавцем указано ОСОБА_2 . За умовами договору ТОВ «Техресурс» придбаває право оренди зазначених земельних ділянок, до покупця переходять усі права та обов`язки орендаря щодо земельних ділянок за договорами оренди землі (зі змінами та доповненнями додатковими угодами). Відповідно до умов п. 4.1. цього договору покупець своєчасно і в повному обсязі проводить розрахунки за придбані права оренди та сприяє продавцю у виконанні цього договору. У п. 5.1. цього договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 1 (одного) року, а щодо невиконання до цього часу зобов`язань – до повного їх виконання (т. 1 а.с. 117-125).
Речове право – право оренди на земельну ділянку площею 4,4512 га з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143 зареєстроване за ТОВ «Техресурс» у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 18, т. 2 а.с. 47-48).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За змістом ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються цим Законом, ЗК України, ЦК України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються, зокрема, ЗУ «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі ст. 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі можуть зазначатися інші умови.
Статтею 21 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором (ст. 31 ЗУ «Про оренду землі»).
На вимогу однієї із сторін договір відповідно до ст. 32 Закону може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Положеннями ст. 24, 25 Закону визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Підстави припинення договору оренди землі – це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.
Правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Тлумачення п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати в цілому, так і її виплати в розмірі меншому, ніж визначеному договором.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи у сукупності, колегія суддів доходить переконання, що висновок районного суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 за наявністю для цього законних підстав не ґрунтується на матеріалах справи, фактичних установлених у ній обставинах та не відповідає вимогам закону.
У справі встановлено, що 04 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Іскра» укладено договір оренди землі № 58, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 2,4512 га строком на 10 років.
Передачу земельної ділянки орендарю у користування засвідчено актом прийому-передачі об`єкта оренди від 04 квітня 2025 року (т. 1 а.с. 179). Надалі, уклавши 01 січня 2018 року додаткову угоду № 267 до договору оренди землі № 58 від 04 квітня 2015 року, ОСОБА_2 , СТОВ «Іскра» та новий орендар ТОВ «Гетьманське» внесли до правочину зміни та виклали його у новій редакції, зокрема строк дії договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143 визначено до 31 грудня 2025 року.
На підставі договору відчуження права оренди земельних ділянок № 7 від 21 квітня 2025 року право оренди земельної ділянки площею 2,45 га з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143, власником якої є позивач, перейшло від ТОВ «Гетьманське» до ТОВ «Техресурс». 
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру станом на 30 липня 2025 року орендарем земельної ділянки площею 2,4512 га з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143 є саме ТОВ «Техресурс».
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 1, 2 ст. 48 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Відтак належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи та без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови в задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Велика Палата Верховного Суду у п. 39 постанови від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 зазначила, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
З урахуванням наведеного вище визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача), що є обов`язком позивача (п. 2 ч. 3 ст.175 ЦПК України), має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Звернувшись у серпні 2025 року з позовом, ОСОБА_1 відповідачем визначив лише ТОВ «Гетьманське», статус ТОВ «Техресурс» визначено як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, виходив з того, що ТОВ «Гетьманське» є належним відповідачем у справі, оскільки про наявність договору про продаж (відчуження) ТОВ «Гетьманське» права оренди ТОВ «Техресурс» позивач дізнався з відомостей, які містяться у Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку, додаткових угод ТОВ «Техресурс» із ОСОБА_1 не укладало, отже саме ТОВ «Гетьманське» мають бути виконані обов`язки, в тому числі по сплаті орендної плати за 2023-2024 роки.
Апеляційний суд з таким висновком не погоджується через те, що на підставі договору № 7 відчуження (продажу) від 21 квітня 2025 року право оренди спірної земельної ділянки перейшло до ТОВ «Техресурс», який є правонаступником усіх прав та обов`язків (в тому числі і щодо сплати орендної плати) попереднього орендаря ТОВ «Гетьманське» за договором оренди землі № 58 від 04 квітня 2015 року, зміненого додатковою угодою (невід`ємною його частиною) до договору від 01 січня 2018 року, а отже саме ця юридична особа є належним відповідачем у справі. 
Схожі за змістом висновки зазначено у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 198/346/24.
Те, що ОСОБА_1 дізнався про продаж (відчуження) ТОВ «Гетьманське» права оренди ТОВ «Техресурс» з відкритих джерел і не надавав згоди на його відчуження, не свідчить про належність відповідача ТОВ «Гетьманське». Договір про відчуження права оренди, укладений між двома юридичними особами, є чинним, позивачем не оспорений і не є предметом розгляду цієї справи. Право оренди зареєстроване за ТОВ «Техресурс» відповідно до вимог законодавства.
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права, а за укладеним між юридичними особами договором відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок від 21 квітня 2025 до покупця (ТОВ «Техресурс») перейшли усі права й обов`язки (у тому числі боргові) орендаря щодо земельних ділянок за договорами оренди землі. Тобто фактично змінилась сторона орендаря укладеного 04 квітня 2015 року (з урахуванням заміни новим орендарем згідно додаткової угоди до цього договору від 01 січня 2018 року) договору оренди, що не потребує укладення ОСОБА_1 з ТОВ «Техресурс» додаткових угод. 
Таким чином, станом як на дату звернення ОСОБА_1 з цим позовом, так і на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду – 29 грудня 2025 року законним орендарем належної позивачу земельної ділянки було ТОВ «Техресурс», отже суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову до ТОВ «Гетьманське» у зв`язку з його пред`явленням до неналежного відповідача. 
Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, всупереч вимогам процесуального закону задовольнив позовні вимоги про припинення речового права – права оренди, зареєстрованого за ТОВ «Техресурс», проігнорувавши те, що товариство не бере участь у справі як відповідач. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, суд ухвалив рішення про права товариства, яке не було стороною у спорі. 
Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.
Виходячи з наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що наявний склад сторін не відповідає реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах, оскільки ТОВ «Техресурс» не залучено до участі у справі, як співвідповідач. Визначення іншого процесуального становища ТОВ «Техресурс» на стадії апеляційного провадження діючим законодавством не передбачено. Таким чином, незалучення до участі у справі указаної юридичної особи як співвідповідача є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Колегія суддів не надає правову оцінку доводам позову та іншим доводам апеляційної скарги з огляду на неналежний суб`єктний склад учасників справи.
Ураховуючи наведене, дослідивши обставини справи в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За апеляційне оскарження рішення суду відповідач сплатив судовий збір у розмірі 2 906,88 грн (т. 2 а.с. 20 зворот).
Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та відмовляє у задоволенні позову, відтак відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених відповідачем, і стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гетьманське» 2 906,88 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» задовольнити.
Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року – скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» 2 906,88 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова