Справа № 301/928/26
2/301/798/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" червня 2026 р. м. Іршава 
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

13 квітня 2026 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №1574-7195 від 11.07.2025 року в сумі 42012,47 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 липня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1574-7195 (далі – Кредитний договір).
Зазначений Кредитний договір разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (далі – Правила), Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.
Кредитний договір був укладений відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор А5490 для підписання Кредитного договору та для підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту – 10200 грн.; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 14 днів; комісія за видачу кредиту – 20% від суми кредиту; знижена % ставка - 0,90% в день; стандартна % ставка – 1% в день.
Базовий період - проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у Договорі і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця.
Також Додатковою угодою від 26.07.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1574-7195 від 11.07.2025 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1100 грн. 
Умовами Кредитного договору передбачено, що тип процентної ставки за користуванням кредитом – фіксована та процентна ставка не змінюється протягом усього строку користування кредитом. 
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на його картковий рахунок, вказаний ним в особистому кабінеті.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного Кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме: отримавши кредитні кошти, він не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання ним грошових коштів.
Відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором та в загальній кількості 5 разів оформлював кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору. 
Відповідач порушив умови Кредитного договору і не повернув у повному обсязі кредит, а також не виконав у повному обсязі інші грошові зобов`язання за Кредитним договором.
Станом на 24 лютого 2026 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором становить 42012,47 грн., з яких: заборгованість за кредитом – 11300 грн.; заборгованість за нарахованими процентами – 23889,60 грн.; заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України – 5650 грн.; заборгованість по комісії – 1172,87 грн.
Позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень умов Кредитного договору, однак дана вимога була проігнорована відповідачем, порушення не усунуто.
Позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором №1574-7195 від 11.07.2025 року в сумі 42012,47 грн. та судові витрати в сумі 2662,40 грн.
Ухвалою Іршавського районного суду від 14.04.2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

05 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Працевитий Г.О. подав відзив на позовну заяву.
Посилається на те, що нарахування процентів річних на підставі ст.625 ЦК України є незаконним в період дії воєнного стану. 
Позивачем було нараховано заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України – 5650 грн. Вказана сума не підлягає стягненню, оскільки її нарахування суперечить п.18 Прикінцевих і перехідних положень до ЦК України. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу.
Комісія, визначена п.4.7. договору, яка складає 20% від суми виданого кредиту, не підлягає стягненню, оскільки є незаконною відповідно до ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Крім копії кредитного договору, разом із позовом кредитором було надано Додаткову угоду від 26.07.2025 року, за умовами якої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» погодило докредитування відповідачу і мало перерахувати ще 1100 грн. на рахунок ОСОБА_1 . У той же час матеріали справи не містять належних доказів видачі кредитних коштів у розмірі 1100 грн., відповідно позивачем не доведено в повній мірі, що тіло кредиту складає 11300 грн., а не 10200 грн., як було першочергово визначено договором. 
Фактично в матеріалах справи наявна лише Довідка про перерахування суми кредиту за Договором про відкриття кредитної лінії №1574-7195 від 11.07.2025 року, створена в односторонньому порядку кредитором і яка не є банківським документом.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів (меморіального ордеру, виписки по рахунку, платіжного доручення тощо) на підтвердження факту перерахування другого траншу/докредитування за Кредитним договором.
Позивачем було надано розрахунок заборгованості за період з 11.07.2025 року по 24.02.2026 року. Відповідно до вказаного розрахунку відповідачем було здійснено один платіж в погашення заборгованості, а саме: 24.07.2025 року у розмірі 2152,33 грн. Однак, ОСОБА_1 здійснював оплати також пізніше, зокрема: 29.03.2026 року – 138 грн., 22.04.2026 року – 5050 грн. Вказані оплати мають бути враховані і відповідно сума заборгованості по відсоткам має бути пропорційно зменшена.
З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу. 

19 травня 2026 року представник позивача Сміщук А.О. подала додаткові пояснення у справі, згідно яких зазначила, що у Кредитному договорі вказано номер особистого електронного платіжного засобу відповідача з маскою № НОМЕР_1 . Зазначену інформацію про банківські реквізити надав позивачу саме відповідач, зважаючи на те, що така інформація становить банківську таємницю та позивач не міг би отримати ці банківські реквізити інакше, як від самого відповідача.
На підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано Довідку про перерахування суми кредиту №1574-7195 від 11.07.2025 року та додаткової угоди до нього, а також Довідки від ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою № НОМЕР_1 і містяться в матеріалах справи. Вказані довідки від ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» є належними доказами перерахування відповідачу коштів у загальній сумі 11300 грн. 
Включення до тексту Кредитного договору умов про сплату відповідачем комісії за надання кредиту є законним та обґрунтованим, оскільки вони базуються на чинних нормах спеціального законодавства України. 
Статті 1048 та 1054 ЦК України містять лише загальні норми щодо кредитування. В той же час, в ч.3 ст.1054 ЦК України визначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким законом в даному випадку є Закон України «Про споживче кредитування», яким позивач керувався, укладаючи та виконуючи в подальшому Кредитний договір. 
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). 
З вищенаведеного вбачається, що Закон України «Про споживче кредитування» безумовно та однозначно передбачає право позивача (як кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту за Кредитним договором.
Національний банк України, який є державним регулятором ринку фінансових послуг в Україні, своєю Постановою від 11.02.2021 року №16 затвердив Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Вказані Правила розрахунку (п.1) передбачають правомірність встановлення позивачем (як кредитодавцем) супровідних послуг за кредитом, в тому числі і комісії за надання кредиту. 
Також комісія за надання кредиту була відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором.
Починаючи з 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», а рівно й зміни до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», після чого зазначена ст.11 прийняла той вигляд, який має і до цього моменту («1. Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування»). 
Таким чином, спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача (як небанківської фінансової установи) як включати до тексту кредитних договорів із споживачами (яким є і відповідач) умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача. 
Позивачем дотримано вимоги, зокрема ст. 1048, 1056-1 ЦК України, щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачу. Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. 
Відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними.
Таким чином, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1, 625 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
На підтвердження витрат на правничу допомогу, представником відповідача до відзиву на позовну заяву було надано Договір про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Працевитим Г.О. та ОСОБА_1 від 29.04.2026 року та додатковий договір від 29.04.2026 року до договору про надання правової допомоги від 29.04.2026 року.
Згідно додаткового договору від 29.04.2026 року загальна вартість наданих послуг складає 7000 грн. та складається з такого: 1) написання відзиву на позовну заяву - 5000 грн.; 2) участь в судовому засіданні – 2000 грн. 
Водночас такі витрати в сумі 7000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, а у відкритих джерелах міститься значна кількість судової практики з аналогічних спорів, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин залишалося незмінним. 
Щодо підготовки відзиву на позовну заяву, в інтернеті зокрема на веб-сайті Судової влади є понад 50 безкоштовних у вільному доступі для кожного, зразків таких відзивів, застосування яких значно зменшує час написання відзиву на позовну заяву. Сам текст відзиву містить більшу частину цитування норм законодавства, то складання відзиву на позовну заяву є неспівмірною за вартістю у розмірі 5000 грн.
Заявлений до стягнення гонорар за участь у судовому засіданні в сумі 2000 грн. не відповідає критерію реальності витрат, оскільки фактично судове засідання у справі не проводилося. 
Крім того, з огляду на характер спору, стягнення заборгованості за кредитним договором, справа не є складною ані з фактичної, ані з правової точки зору, що також виключає можливість стягнення завищених витрат. За таких обставин заявлена до стягнення сума не є обґрунтованою, документально не підтвердженою та неспівмірною. 
Враховуючи наведене, представник позивача Сміщук А.О. просила задовольнити позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у повному обсязі, судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, покласти на відповідача та стягнути їх з нього у повному обсязі на користь позивача, а у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь відповідача відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Іршавського районного суду від 03.06.2026 року за клопотанням представника позивача Сміщук А.О. витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 та про зарахування на цей рахунок грошових коштів 11.07.2025 року в сумі 10200 грн. (ID транзакції: НОМЕР_2 ) та 26.07.2025 року в сумі 1100 грн. (ID транзакції: НОМЕР_3 ) від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через надавача платіжних послуг ТОВ «ФК «Контрактовий Дім».
На виконання ухвали суду від 03.06.2026 року, 26 червня 2026 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана інформація.

Представники позивача Резуєв Є.В., Алфьорова Н.Є. та Сміщук А.О., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися. Згідно поданого клопотання представник позивача Резуєв Є.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та справу просив розглянути без участі представника позивача (том 1 а.с.221, том 2 а.с.114,115).
Відповідач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені (том 1 а.с.223-224, том 2 а.с.116,117,118). 03.06.2026 року та 29.06.2026 року представник відповідача ОСОБА_2 подав заяви, згідно яких просив провести судове засідання без участі відповідача та його представника, а також просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу (том 2 а.с.102-103, 125-126).
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 625, 629, 1054 ЦК України, цивільні зобов`язання, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди іншій особі; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор вправі відповідно до умов договору та положень закону вимагати виконання порушеного зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно з ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами; у разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Судом встановлено, що 11 липня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Договір про відкриття кредитної лінії №1574-7195 продукту «MaxiKasa» (далі – Кредитний договір) (том 1 а.с.21-42,59-65).
26 липня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1574-7195 продукту «MaxiKasa» (далі – Додаткова угода) (том 1 а.с.172-181).
Стороною відповідача не заперечується факт укладення Кредитного договору та Додаткової угоди до нього.
Відповідно до п. 2.1., 2.2., 2.4. Кредитного договору, кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію (далі – кредитна лінія) на наступних умовах, визначених цим Договором, шляхом надання позичальнику грошових коштів (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором; мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії – для задоволення особистих потреб позичальника (том 1 а.с.22-23).
Згідно з п.4.1. Кредитного договору, загальний розмір кредиту за цим Договором становить 10200 грн. Дата надання/видачі кредиту 11.07.2025 року (том 1 а.с.24).
Відповідно до п. 2.1., 2.2. Додаткової угоди, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 1100 грн., дата надання/видачі додаткових грошових коштів у кредит 26.07.2025 року (том 1 а.с.172).
У відзиві на позов зазначено, що матеріали справи не містять належних доказів видачі відповідачу додаткових кредитних коштів у розмірі 1100 грн., тому позивачем не доведено в повній мірі, що тіло кредиту складає 11300 грн., а не 10200 грн.
Однак, вказані заперечення сторони відповідача спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до копій листів ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 25.02.2026 року, 11 липня 2025 року ОСОБА_1 було надано 10200 грн., а 26.07.2025 року було надано ще 1100 грн. шляхом перерахування на картку № НОМЕР_4 (том 1 а.с.169,170), що також підтверджується копією Довідки про перерахування суми кредиту (том 1 а.с.182).
Крім того, відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260611/79336-БТ, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів по справі від 03.06.2026 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ), по цьому рахунку було зарахування коштів на суму 10200 грн. за 11.07.2025 року та на суму 1100 грн. за 26.07.2025 року (том 2 а.с.122).
Відповідно до п. 4.3., 4.4., 4.7., 4.13. Кредитного договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту. Тип процентної ставки за користуванням кредитом – фіксована, тип комісії – одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту). Базовий період складає 14 календарних днів. Комісія за видачу кредиту становить 20% від суми виданого кредиту. Денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 0,946% (том 1 а.с.25,26).
Відповідно до п. 4.6., 10.2. Кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою, яка становить 0,90% за кожен день користування кредитом (том 1 а.с.25,35).
Відповідно до п.4.10. Кредитного договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 06.05.2026 року (том 1 а.с.26).
Відповідно до п.2.7. Додаткової угоди, сторони домовились продовжити строк кредитування на 15 днів, встановивши, що після укладення цієї Додаткової угоди строк кредитування з урахуванням його продовження складає з моменту укладення Додаткової угоди до його закінчення 300 календарних днів. З урахуванням цього загальний строк кредитування за Договором становить 314 днів, а строк дії Договору визначається у порядку, передбаченому Договором (том 1 а.с.172).
Відповідно до п.8.3. Кредитного договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом, а також у повному розмірі комісії за видачу кредиту (том 1 а.с.32).
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ОСОБА_1 не виконував взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, натомість позивач належним чином виконав свої зобов`язання за цим договором, надавши відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах відповідного договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №1574-7195 від 11.07.2025 року, укладеним між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , станом на 24.02.2026 року заборгованість відповідача становила 42012,47 грн. (том 1 а.с.183-189). 
Дана сума складається з:
- заборгованості за основним боргом – 11300 грн., 
- заборгованості за відсотками – 23889,60 грн.,
- заборгованості за відсотками за ст.625 ЦК України – 5650 грн.,
- заборгованості за комісіями – 1172,87 грн.
Позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту від 05.03.2026 року (том 1 а.с.190), яку відповідач залишив без реагування та задоволення.
Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стороною відповідача не подано заперечень щодо порядку нарахування відсотків та заявленої до стягнення заборгованості за відсотками в сумі 23889,60 грн. Однак, судом встановлено, що позивач нараховував відповідачу відсотки за Кредитним договором з дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування», а саме: у період з 11.07.2025 року по 08.08.2025 року за ставкою 0,90% в день, з 09.08.2025 року по 22.02.2026 року за ставкою 1% в день, а 23.02.2026 року та 24.02.2026 року проценти не нараховувалися (0,00%).
У відзиві на позов відповідач заперечив правомірність стягнення комісії, визначеної п.4.7. Кредитного договору, яка складає 20% від суми виданого кредиту, оскільки така є незаконною відповідно до ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з п.2.3. Кредитного договору, для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом, рекомендовано здійснити повне погашення кредиту протягом перших 140 днів з дати отримання кредиту із встановленням графіку такого погашення (том 1 а.с.22).
Згідно графіку, відповідач мав сплатити:
- 24.07.2025 року та 07.08.2025 року по 2152,33 грн., з яких вся сума платежу мала піти на погашення процентів і комісії;
- 21.08.2025 року – 2152,33 грн., з яких 561,39 грн. – тіло кредиту, 1590,94 грн. – проценти та комісія;
- 04.09.2025 року, 18.09.2025 року, 02.10.2025 року, 16.10.2025 року, 30.10.2025 року, 13.11.2025 року по 2152,33 грн.;
- 27.11.2025 року – 2151,45 грн.
Оскільки сторони уклали 26.07.2025 року Додаткову угоду до Кредитного договору, то графік платежів та суми щомісячних платежів відповідно було змінено.
Відповідач за період з 11.07.2025 року по 24.02.2026 року за Кредитним договором 24.07.2025 року сплатив усього 2152,33 грн., що відповідає першому платежу у погодженому сторонами графіку погашення за Кредитним договором, з якого було зараховано на погашення щоденних відсотків 91,80 грн., на погашення нарахованих і непогашених відсотків - 1193,40 грн. і на погашення комісії 867,13 грн. (2040 грн. - 1172,87 грн.).
Залишок комісії після здійсненого відповідачем 24.07.2025 року платежу становить 1172,87 грн., яку позивач і просить стягнути на свою користь.
Відповідач погодився на умови Кредитного договору щодо сплати комісії і на таких умовах частково повернув позивачу кредит, в тому числі і комісію, тому суд вважає безпідставним заперечення сторони відповідача щодо незаконності нарахування такої комісії.
Позивач просив стягнути на свою користь борг за період з 11.07.2025 по 24.02.2026 року.
Однак, ОСОБА_1 після 24.02.2026 року здійснив ще два платежі для погашення заборгованості за Кредитним договором на загальну суму 5188 грн., а саме: 29.03.2026 року в сумі 138 грн. та 22.04.2026 року в сумі 5050 грн., в підтвердження чого надав копії квитанцій від 29.03.2026 року, від 22.04.2026 року та скриншот із веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (том 1 а.с.249,250,250а), вважаючи, що ці кошти мають бути зараховані для погашення заборгованості за відсотками.
Позивач визнав факт здійснення відповідачем даних платежів для погашення заборгованості за Кредитним договором, в підтвердження чого надав Довідку щодо погашення заборгованості (том 2 а.с.67).
Разом з тим, позивач не подав заяви про зменшення позовних вимог та не вказав щодо черговості зарахування таких коштів.
Виходячи із Графіку платежів, наведеному у п.2.3. Кредитного договору, де в першу чергу сплаті підлягають відсотки та комісія, а сума внесених відповідачем коштів трохи більша за 2 платежі згідно погодженого графіку, тому суд вважає, що вказаними платежами відповідачем погашено заборгованість за комісією в повному обсязі в сумі 1172,87 грн. та 4015,13 грн. заборгованості за відсотками. 
Залишок заборгованості відповідача за відсотками після здійснених оплат становить 19874,47 грн. (23889,60 грн. – 4015,13 грн.).
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 31174,47 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 11300 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 19874,47 грн.
Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за ст.625 ЦК України в сумі 5650 грн., суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, з таких підстав.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.
Вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Також даним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно ст. 141 ч.1 та ч.2 п.3 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покаладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 2662,40 грн. судових витрат, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду (том 1 а.с.1) (пропорційно розміру задоволених позовних вимог та виходячи з мінімальної ставки судового збору).
Згідно з ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Відповідач просив стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., що складається з: 5000 грн. за написання відзиву на позов та 2000 грн. за участь у судовому засіданні.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема і з власної ініціативи, вправі не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі №205/5969/15-ц (провадження №61-12669св23).
На підтвердження витрат відповідача на професійну правничу допомогу суду надано: 
- копію Договору про надання правової допомоги від 29.04.2026 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Юрконсалт» Геннадія Працевитого (том 1 а.с.247);
- копію Додаткового договору від 29.04.2026 року до Договору про надання правової допомоги від 29.04.2026 року, в п.2 якого вказано, що вартість однієї години роботи адвоката становить 1000 грн., а орієнтовний перелік послуг, що можуть бути надані становить: відзив – 5000 грн. за 5 год., участь в судовому засіданні - 2000 грн. Вартість послуг є орієнтовною та остаточно узгоджується з клієнтом в акті приймання-передачі послуг (том 1 а.с.248).
Представник позивача Сміщук А.О. згідно додаткових пояснень просила відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.
Відповідачем зазначено, що 7000 грн. на оплату витрат на правову допомогу складається з: 5000 грн. за складення відзиву на позов та 2000 грн. за участь в судовому засіданні.
Враховуючи, що представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та не брав участі у судовому засіданні, суд вважає вимоги про стягнення 2000 грн. за участь у судовому засіданні безпідставним. 
Щодо витрат на складення відзиву на позов, з огляду на ціну позову, суму задоволених позовних вимог, а також розмір вимог позивача, у задоволенні яких було відмовлено (враховуючи, що частину боргу відповідачем погашено після відкриття провадження у справі), на складність справи та виконані адвокатом роботи, оскільки матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, значної кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, тому суд вважає, що заявлена до стягнення з позивача сума в розмірі 5000 грн. не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 1000 грн., що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності.
Згідно ст. 141 ч.10 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи положення ст. 141 ч.1, ч.2 п.3, ч.10 ЦПК України, оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді 2662,40 грн. судового збору, а з позивача на користь відповідача - 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 1662,40 грн.
Керуючись ст. 526, 530, 610, 629, 631, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», юридична адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598, заборгованість за Кредитним договором №1574-7195 від 11 липня 2025 року в сумі 31174 (тридцять одна тисяча сто сімдесят чотири) грн. 47 коп. та 1662 (одна тисяча шістсот шістдесят два) грн. 40 коп. судових витрат.
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Головуюча: М. О. Пітерських