Справа № 420/29738/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Свиди Л.І.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2025 року №2160 «Про результати службового розслідування стосовно уточнення причин та умов, що сприяли відсутності керівного складу та чергової зміни на командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 », яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність», визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2025 року №2160 «Про результати службового розслідування стосовно уточнення причин та умов, що сприяли відсутності керівного складу та чергової зміни на командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 », яким вирішено не виплачувати позивачу премію за липень 2025 року, зобов`язати відповідача поновити позивачу виплату премії за липень 2025 року.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.
Позов обґрунтований позивачем тим, що його безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність, оскільки він не допускав порушень вимог законодавства, сумлінно виконував службові обов`язки, військовослужбовці не несуть дисциплінарної відповідальності, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику, командир військової частини не мав повноваження на накладення на позивача дисциплінарного стягнення, оскаржуваний наказ не відповідає критеріям співмірності, правомірності, є необґрунтованим.
Відзив обґрунтований відповідачем тим, що матеріалами службового розслідування підтверджено факт відсутності 29.07.2025 року на командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 керівного складу батальйону, а також чергової зміни секцій на пункті управління, охорона та оборона командно-спостережного пункту третього механізованого батальйону, а також пропускний режим відсутні. Ці дії позивача мають оперативні та тактичні наслідки, погіршується швидкість прийняття рішень і координації з суміжними підрозділами, тощо.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Підполковник ОСОБА_1 наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.09.2023 року №880 призначений командиром третього механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 . На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023 року №24 він вважається таким, що з 05.10.2023 року справи та посаду прийняв.
На адресу командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника штаба – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2025 року про призначення службового розслідування стосовно командира третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , начальника штабу – заступника командира третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , начальника групи планування – заступника начальника штабу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 по факту відсутності керівного складу, а також чергової зміни на робочих місцях на командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону станом на 08:50 29.07.2025 року.
На підставі зазначеного рапорту та з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності керівного складу та чергової зміни на командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини військовослужбовців, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2025 року №2349 призначено службове розслідування стосовно, в тому числі, позивача.
За результатами службового розслідування 31.07.2025 року складений акт, в якому пропонується за порушення вимог абз. 1, 2, 3, 5 ст. 11, ст. 12, 16, 58, абз. 2, 4 ст. 59, ст. 101, абз 1, 4 ст. 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність», а також не виплачувати йому премію за липень 2025 року.
На підставі акту службового розслідування від 31.07.2025 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2025 року №2160 ОСОБА_1 , за порушення вимог абз. 1, 2, 3, 5 ст. 11, ст. 12, 16, 58, абз. 2, 4 ст. 59, ст. 101, абз 1, 4 ст. 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність», а також позбавлено його премії за липень 2025 року.
Позивач не погодилася з правомірністю притягнення його до дисциплінарної відповідальності та позбавлення його премії, а тому звернулася до суду з цим позовом про скасування оскаржуваного наказу в частині, що його стосується.
Під час службового розслідування встановлено відсутність на командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 позивача під час бойового чергування на пункті управління і хоча він здійснював службові обов`язки (перевірки), його місцезнаходження належним чином не погоджено безпосереднім командиром, тобто, командиром військової частини НОМЕР_1 . Позивач має забезпечувати безперервне управління підрозділом. На командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 були відсутні чергові секції S1 (персонал), S2 (розвідка), S3/5 (управління та планування), S4 (логістика), S6 (зв`язок), SE (підтримка), GFSS (ОВrП), ADAS (ППО), UASS (БПС). Тобто, командно-спостережний пункт не функціонував та був не укомплектований. В порушення вимог керівних документів, охорона та оборона командно-спостережного пункту не була організована. Відсутність на командно-спостережному пункті позивача не звільняє від відповідальності за його функціонування та присутність там керівного складу. Відсутність чергового зміни на командно-спостережному пункті, а також керівного складу свідчить про порушення правил організації внутрішньої служби, забезпечення постійної бойової готовності та контролю за підпорядкованими підрозділами та вимог ст. 101, 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Після зміни з бойового чергування безпосередній начальник проводить аналіз несення служби особовим складом і сповіщає про його результати командира військової частини. Тобто, позивач в порушення абз. 3 п. 341 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був відсутній при зміні бойового чергування.
При цьому, ОСОБА_2 , який є начальником штабу-заступником командира третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , не перебував у кімнаті бойового управління командно-спостережного пункту штабу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 о 08:00 29.07.2025 року, передав чергування начальнику відділу планування – заступнику начальника штабу ОСОБА_3 о 07:40 та пішов відпочивати у місце відпочинку. Тобто, ОСОБА_2 за відсутності безпосереднього командира - ОСОБА_1 без доповіді йому передав обов`язки чергування іншому військовослужбовцю в порушення абз. 3 ст. 340 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
В свою чергу ОСОБА_3 порушив правила несення чергування на пункті управління третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , оскільки прийняв чергування з порушенням вимог абз. 2-6 ст. 340 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не перебував на своєму робочому місці в кімнаті бойового управління контрольно-спостережного пункту, а знаходився в сусідній кімнаті та займався переодягненням.
Таким чином, позивач та його підлеглі своїм неналежним виконанням службових обов`язків фактично залишили командно-спостережний пункт третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 без належного управління та контролю, на бойових позиціях, в умовах воєнного стану, що поставило під пряму загрозу безперервність управління підрозділом.
Контрольно-спостережний пункт є центром управління батальйону, з якого здійснюється командування, контроль та координація дій всього батальйону. Його неналежне функціонування або відсутність відповідальних осіб паралізує здатність батальйону оперативно реагувати за зміну обстановки. Відсутність належного управління контрольно-спостережним пунктом знижує боєздатність підрозділу, робить його вразливим до раптових загроз та унеможливлює своєчасне прийняття рішень у бойовій обстановці. Некерованість або затримки в реагуванні на загрози можуть призвести до необґрунтованих втрат серед особового складу. Без належного контролю та управління існує підвищений ризик втрати або пошкодження матеріальних засобів. Батальйон, позбавлений ефективного управління, не здатен повноцінно виконувати поставлені бойові завдання, що може мати стратегічні наслідки в умовах воєнного стану.
Відповідно до положень ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; тощо.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до положень ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Командир (начальник) зобов`язаний, зокрема, планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; тощо.
Відповідно до положень ст. 101, 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону. Командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).
Командир батальйону (корабля 3 рангу) зобов`язаний, зокрема, підтримувати особовий склад батальйону (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку у бойовій готовності; знати тактику дій батальйону в різних видах бою, управляти підрозділами під час навчання і в бою; тощо.
Відповідно до положень ст. 1, 2, 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Згідно із ст. 45, 48, 84, 85, 86, 87 Дисциплінарного статуту Збройних сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
На військовослужбовців може бути накладене таке дисциплінарне стягнення, як попередження про неповну службову відповідність.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Суд вважає, що матеріалами службового розслідування доведена вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, відповідачем дотримано процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки відповідачем на підставі рапорту про виявлені порушення призначено службове розслідування відповідним наказом, проведено службове розслідування, складений акт про результати службового розслідування, який містить опис подій, посилання на норми законодавства, які порушені позивачем, в ньому зазначено про встановлення вини позивача, форму вини та за результатами службового розслідування винесений відповідний наказ командиром військової частини НОМЕР_1 .
Так позивач, як командир третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який має забезпечувати безперервне управління підрозділом, а також в даному випадку, мав контролювати роботу свого підрозділу на командно-спостережному пункті під час бойового чергування на пункті управління та ніс відповідальність за його функціонування, а також присутність там керівного складу, сам залишив командно-спостережний пункт, та не забезпечив його належне функціонування, оскільки під час перевірки встановлено відсутність чергового зміни на командно-спостережному пункті, а також керівного складу. Зазначені обставини свідчать про порушення позивачем правил організації внутрішньої служби, забезпечення постійної бойової готовності та контролю за підпорядкованими підрозділами та вимог ст. 101, 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
При цьому, у відповідності до ст. 340 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командирам чергових сил і засобів заборонено віддавати особовому складові накази, що відволікають його від виконання обов`язків несення бойового чергування. Особовому складові чергової зміни під час несення бойового чергування заборонено: передавати будь-кому, хоча б тимчасово, без дозволу командира чергових сил і засобів виконання обов`язків несення бойового чергування; відволікатися, братися за справи, не пов`язані з виконанням обов`язків несення бойового чергування; самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування; виконувати роботу, яка призводить до зниження бойової готовності озброєння, бойової та іншої техніки.
Під час службового розслідування встановлено, що начальник штабу – заступник командира третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 також не перебував у кімнаті бойового управління командно-спостережного пункту штабу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 о 08:00 29.07.2025 року, передав чергування начальнику відділу планування – заступнику начальника штабу о 07:40 та пішов відпочивати у місце відпочинку. Тобто, ОСОБА_2 за відсутності безпосереднього командира - ОСОБА_1 без доповіді йому передав обов`язки чергування іншому військовослужбовцю в порушення ст. 340 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. В свою чергу ОСОБА_3 порушив правила несення чергування на пункті управління третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , оскільки прийняв чергування з порушенням вимог ст. 340 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не перебував на своєму робочому місці в кімнаті бойового управління контрольно-спостережного пункту, а знаходився в сусідній кімнаті та займався переодягненням.
Таким чином, позивач та його підлеглі своїм неналежним виконанням службових обов`язків фактично залишили командно-спостережний пункт третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 без належного управління та контролю, на бойових позиціях, в умовах воєнного стану, що поставило під пряму загрозу безперервність управління підрозділом.
Позивав в свої поясненнях не заперечував своє перебування в іншому місці в зв`язку із виконанням обов`язків перевірки наявності та контролю за особовим складом в районах зосередження та зазначив, що прибув на командно-спостережний пункт десь о 08:30, тобто фактично підтвердив не знаходження на командно-спостережному пункті. Крім того, начальник штабу – заступник командира третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 підтвердив, що передав чергування ОСОБА_3 та пішов відпочивати. В своїх поясненнях ОСОБА_3 зазначив, що під час перевірки перебував в іншій кімнаті і переодягався.
Таким чином, матеріалами службового розслідування підтверджуються обставини залишення командно-спостережного пункту третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 без належного управління та контролю, на бойових позиціях, в умовах воєнного стану, що поставило під пряму загрозу безперервність управління підрозділом.
Посилання позивача на відсутність у командира військової частини НОМЕР_1 повноважень щодо застосування до позивача, який є підполковником, дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» є безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до п. «ґ» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України на військовослужбовця може бути накладене дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
Відповідно до ст. 55 Дисциплінарного статуту Збройних сил України командир бригади має право застосовувати стягнення, передбачене, зокрема, п. «ґ», а також п. «д» - «ж» (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) ст. 48 цього Статуту.
Таким чином, командир бригади може застосовувати дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність до будь-якого військовослужбовця, а за пунктами від «д» до «ж» тільки до майстер-сержанта.
Оскільки позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність, командир військової частини НОМЕР_1 при притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності діяв у відповідності до вимог законодавства.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.02.2020 року у справі №813/1021/17 підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причин і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
В даному випадку, матеріалами службового розслідування доведено як факти порушень, так і вину позивача, встановлено її ступень, причини і умови, що сприяли вчиненню правопорушень. При цьому, «попередження про неповну службову відповідність» не є найсуворішим стягненням.
Враховуючи зазначені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позову про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2025 року №2160, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командира військової частини від 31.07.2025 року №2160 «Про результати службового розслідування стосовно уточнення причин та умов, що сприяли відсутності керівного складу та чергової зміни на командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 », яким вирішено не виплачувати позивачу премію за липень 2025 року, а також зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату премії за липень 2025 року, ці позовні вимоги також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до положень п. 1, 5 Розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, у випадку накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.
Оскільки суд прийшов до висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, позбавлення позивача премії є також правомірним.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, не відповідають вимогам законодавства та не підлягають задоволенню повністю.
Керуючись ст. 6, 14, 90, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2025 року №2160 «Про результати службового розслідування стосовно уточнення причин та умов, що сприяли відсутності керівного складу та чергової зміни на командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 », яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність», визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2025 року №2160 «Про результати службового розслідування стосовно уточнення причин та умов, що сприяли відсутності керівного складу та чергової зміни на командно-спостережному пункті третього механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 », яким вирішено не виплачувати позивачу премію за липень 2025 року, зобов`язати відповідача поновити позивачу виплату премії за липень 2025 року – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА

.