ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 203/7177/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 27.11.2025 року (суддя Колесніченко О.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 27.11.2025 року) у справі №203/7177/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:
06.10.2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНР № 5743248 від 18.09.2025 року, винесену за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. відносно ОСОБА_1 .
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 07.10.2025 року здійснено заміну відповідача у справі, з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на належного Департамент патрульної поліції. 
Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 27.11.2025 року позовні вимоги задоволено, скасовано постанову серії ЕНР № 5743248 від 18 вересня 2025 року, винесену інспектором поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області капрала поліції Козачук А.М. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення у справі закрите.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що при розгляді справи відповідачем зафіксовано докази скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Апелянт вказував, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена з дотриманням відповідної процедури, було взято до уваги пояснення позивача відносно скоєного адміністративного правопорушення, зафіксовано порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху, оскільки автомобіль, яким керував позивач рухався більше 50км/год у межах населеного пункту, зафіксовано камерою рух 77 км/год, зафіксовано радаром 77 км/год, при дозволеному 50 км/год, припустиме перевищення 20 км/год. Апелянт вказував, що позивач проігнорував правила дорожнього руху, та здійснював керування автомобілем без виконання правила їзди, здійснив перевищення швидкості, що зафіксовано належним чином, порушення зафіксоване вимірювачем Trucam та підтверджується відео і фотокартками. Порушення зафіксовано у автоматичному режимі. Апелянт вказував на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена з дотриманням відповідної процедури, було взято до уваги пояснення позивача відносно скоєного адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача розглянута не повно, без додержання вимог статей 276, 278, 280 КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд першої інстанції вказував, що відповідач не довів порушення позивачем вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, а також посилань на будь-які докази. Суд першої інстанції вказував, що надані до суду фотознімки т не дають можливість ідентифікувати державний номерний знак та марку автомобіля, що на них зображений, в зв`язку з чим даний доказ не можна визнати таким, що містить інформацію щодо предмета доказування, відтак факт перевищення позивачем швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті не є доведеним. Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь. Суд першої інстанції вказував, що поліцейським під час зупинки та вимірювання швидкості руху ОСОБА_1 , не зафіксовано, що вимірювання швидкості та порушення режиму швидкості відбувається саме у населеному пункті. 
Матеріалами справи встановлено, що 18.09.2025 року поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області капрала поліції Козачук А.М. складено постанову серії ЕНА № 5749248 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, автомобіль Volkswagen T-Roc, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , 11.09.2025 року о 13 год. 43 хв., проїхав у населеному пункту у Вінницькій області, дорога АД М30 377 км, зі швидкістю 77 км/год, де дозволена швидкість руху 50 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Копію постанови ОСОБА_1 отримав, від підпису відмовився, прощо зроблено відмітку у постанові. 
Згідно постанови, транспортний засіб Volkswagen T-Roc, номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 . 
Встановлено, що ОСОБА_1 заперечував проти того, що 11.09.2025 року він проїхав у Вінницькій області зі швидкістю 77 км/год.
У постанові серії ЕНА № 5749248 вказано, що швидкість руху автомобіля Volkswagen T-Roc, номерний знак НОМЕР_1 виміряно пристроєм TruCAM ТСО 8446, наявне відео з реєстратора 472317, 472795.
В матеріалах справи наявне фото, яке надане в якості доказу відповідачем, на якій зафіксовано, що транспортний засіб Volkswagen T-Roc, номерний знак НОМЕР_1 у купі з іншими транспортними засобами рухався зі швидкістю 77 км на годину. З відеозапису вбачається, що 11.09.2025 року о 13:43 годин автомобіль рухався зі швидкістю 77 км на годину. Проте, з фото не встановлено, що авто міль рухався у населеному пункті.
Колегія суддів акцентує увагу, що згідно наданого фото, автомобіль Volkswagen T-Roc, номерний знак НОМЕР_1 рухався у потоці з іншими транспортними засобами, тобто вимірюючи його швидкість, могла відбутись похибка та лазерний пристрій міг виміряти швидкість поруч наявного автомобіля. 
Відповідачем в обґрунтування фіксування швидкості, з якою рухався ОСОБА_1 , надано свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки, сертифікат про затвердження типу засобів вимірювальної техніки, експертний висновок від 07.09.2021 року про можливість використання лазерного вимірювача TruCAM LTI 20/20.
Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Колегія суддів зазначає, що для визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення обов`язково необхідно встановити, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вчинені умисно, має місце протиправна дія та наявна вина у діях. 
Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і підвідомчістю.
Згідно ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.
У постанові вказано, що доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтується на даних відео з пристрою TruCAM ТСО 8446, та відео з реєстратора 472317, 472795, однак таких до матерів справи не долучено. 
Згідно п. 12.4 розділу 12 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Суд першої інстанції слушно звертає увагу, що фіксування порушення швидкісного режиму ОСОБА_1 здійснено не у населеному пункті. Відсутні знімки, відео фіксація, дані картографічні, що Вінницька область дорога АД М30 377 км є населеним пунктом та фіксація порушення швидкісного режиму руху транспортним засобом відбулась саме у населеному пункті. 
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази мають бути належними (які містять інформацію щодо предмета доказування), достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи) та достатніми (які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування).
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідальність за правилами КУпАП є індивідуальною, не може бути притягнена до відповідальності особа, за порушення, яке вчинила інша особа. 
Згідно ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Аналізуючи докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 п. 12.4 Правил дорожнього руху, оскільки з наданого фото неможливо ідентифікувати місце фіксації (населений пункт). Також з наявних доказів, незрозуміло, що порушником є саме позивач під час кермування автомобілем Volkswagen T-Roc, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Колегія суддів зазначає, що до повноважень інспектора патрульної поліції входить виявлення, належне фіксування адміністративного правопорушення, вчинене водіями при керуванні транспортними засобами, при порушенні обов`язкових норм КУпАП чи інших правил. 
Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що адміністративна справа, стосовно скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності події адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, разом як не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень.
Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись статтями 242, 286, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 27.11.2025 року у справі №203/7177/25 – залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова