Справа №442/3150/26 
Провадження №2-а/442/56/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Грицай М.М.,
з участю секретаря - Антоненко В.О.,
представника позивача – адвоката Гирича О.В.,
представника відповідача – Коваль І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №7033102 від 16.04.2026 у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Салієм Мар`яном Віталійовичем, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн, а провадження у справі закрити. 
Позовні вимоги мотивує тим, що 16 квітня 2026 року приблизно о 09:45 год, перебуваючи за кермом транспортного засобу VOLKSWAGEN ID.3 PRO, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці М.Грушевського у м. Дрогобич, вона відчула різке погіршення самопочуття. З метою убезпечення дорожнього руху, негайно увімкнула правий покажчик повороту, здійснила зупинку, увімкнула аварійну світлову сигналізацію, що повністю відповідає вимогам пункту 9 підпункту «а» ПДР України, який прямо передбачає право водія здійснити вимушену зупинку у разі погіршення стану здоров`я. Одразу після зупинки до неї підійшли працівники поліції. Вона повідомила їх про погіршення стану здоров`я і намагалася взяти телефон, щоб викликати швидку медичну допомогу, а також дістати воду з салону автомобіля. Однак, працівники поліції перешкоджали їй: не дозволяли вільно пересуватись, відволікали від виклику медичної допомоги та наполягали на проведенні перевірки документів, ігноруючи її стан. Більш того, лейтенант поліції Салій М. В. та інший присутній працівник поліції відкрито заперечували факт її нездужання і продовжували процедуру притягнення до відповідальності. 
16.04.2026 о 09:48:37 інспектором Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП Львівській області лейтенантом поліції Салієм Мар`яном Віталійовичем щодо неї винесено постанову серії ЕНА № 703310, згідно якої притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за нібито порушення пункту 15.9 підпункт «и» ПДР України, а саме: зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду прилеглої території. Вважає таку постанову незаконною та протиправною, оскільки у ході складання матеріалів справи відстань від її транспортного засобу до виїзду з прилеглої території не вимірювалась та жодним чином не фіксувалась. Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 24 постанови Верховного Суду від 18.07.2019 по справі №216/5226/16-а, належним доказом даного правопорушення є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення. За відсутності такого заміру факт вчинення правопорушення є недоведеним, а постанова такою, що не ґрунтується на допустимих та належних доказах у розумінні статті 251 КУпАП.
Окрім того, звертає увагу суду на те, що п.п. «в» пункту 9.9 ПДР України прямо передбачено право водія здійснити вимушену зупинку у разі погіршення стану здоров`я. Вона виконала усі передбачені вимоги: увімкнула правий покажчик повороту, зупинила транспортний засіб та ввімкнула аварійну світлову сигналізацію. Відтак, підстав для кваліфікації її дій, як правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, не існувало, а провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що під час патрулювання визначеної території 16.04.2026 близько 09 год 45 хв у м. Дрогобичі, по вул. Грушевського, 2 , працівники поліції помітили автомобіль марки VOLKSWAGEN ID.3 PRO (н.з. НОМЕР_1 ), водій якого здійснила зупинку ближче 10 м до виїзду з прилеглої території, чим порушила п. 15.9.и. ПДР України. Інспектор ВРПП Салій М.В., рухаючись у зустрічному напрямку за кермом службового автомобіля, помітивши дане правопорушення, подав водійці вимогу про те, щоб вона перепаркувала свій автомобіль, однак остання вимогу інспектора проігнорувала. Тож, увімкнувши проблискові маячки синього та червоного кольорів, поліцейські зупинили свій службовий автомобіль та підійшли до водія вказаного автомобіля, представилися та назвали причину зупинки, а саме: п. 1 ч.1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України», а також надали вимогу пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України. На що водій повідомила, що їй погано і вона не встигла здійснити поворот праворуч у двір, де могла зупинити своє авто без порушень ПДР. Також остання пред`явила документи, а саме: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Під час ознайомлення з документами позивачки, поліцейські помітили поблизу жінку, яка підійшла до автомобіля та стала поруч з пасажирськими дверцятами, на що працівники поліції повідомили, що остання може присісти в авто, що дана жінка і зробила. З цього, стає очевидним, що позивачка ввела в оману працівників поліції. 
З доданого до відзиву відеофайлу з нагрудного відеореєстратора поліцейського чітко видно, як позивачка усміхається до своєї пасажирки та ззовні зовсім не схожа на людину, яка потребувала медичної допомоги. А отже, здійснена позивачем зупинка транспортного засобу, яким вона керувала, не була екстреною чи вчиненою у стані крайньої необхідності.
Також, з доданих відеофайлів чітко вбачається, що ОСОБА_1 дійсно здійснила зупинку транспортного засобу у безпосередній близькості до виїзду з прилеглої території, що
зменшувало оглядовість для інших водіїв чи пішоходів. Вважає, що такі дії позивачки є протиправними та суспільно небезпечними, від яких можуть постраждати невинні люди, а також ОСОБА_1 своїми діями демонструє неповагу до законодавства України, намагається всілякими способами уникнути адміністративної відповідальності за свої протиправні дії, хоча, керуючи автомобілем, як джерелом підвищеної небезпеки, мала би усвідомлювати настання всіх негативних наслідків.
Також звертає увагу суду на поведінку позивачки під час спілкування з працівниками поліції. Остання всіляко намагалася уникнути адміністративної відповідальності, здійснювала телефонні дзвінки до невідомих осіб, щоб ті повпливали на поліцейських. Погрожувала дисциплінарною відповідальністю інспекторам. 
Поліцейським позивачу було оголошено зміст порушення, роз`яснено права за ст. 268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача (або відміткою про відмову від підпису) у відповідних графах. Права особи не були обмежені, оскільки позивачка реалізувала своє право на оскарження. 
Крім того, зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Окрім того, в обґрунтування власної позиції позивачем не було надано жодних належних, допустимих, а у їх сукупності достатніх доказів, які б підтверджували протиправність винесення відносно нього даної постанови. Інспектор мав усі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.
З наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначила, що відповідач у своєму відзиві жодним чином не спростовує той факт, що відстань від транспортного засобу позивача до виїзду з прилеглої території не вимірювалася та не фіксувалася. Крім того, вона реалізувала своє право на зупинку у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Однак, відповідач у відзиві жодного разу не згадує про те, що у неї була увімкнена аварійна світлова сигналізація, ігноруючи повністю цей факт. Також відповідач безпідставно стверджує, що вона здійснювала дзвінки до невідомих осіб з метою вплинути на них. Вона телефонувала своєму батькові, щоб повідомити про погане самопочуття. Також відповідач кваліфікує інформування позивачем про можливість дисциплінарної відповідальності поліцейських як «погрозу», а поведінку позивача – як «намагання уникнути адміністративної відповідальності». Однак, вважає таку кваліфікацію помилковою і вказаний підхід свідчить про підміну понять. Констатація факту протиправності дій посадової особи та повідомлення про можливі правові наслідки таких дій є не погрозою, а конституційним правом на захист своїх прав. У свою чергу, заперечення факту правопорушення – це не ухилення від відповідальності, а законна процесуальна поведінка. На її думку, відповідач перекладає тягар доказування на позивача, вимагаючи спростувати факт порушення і не надавши доказів його вчинення. Тому вважає, що відзив відповідача не містить доказів, здатних спростувати доводи позову. Натомість, базується на суб`єктивній оцінці.
Представник позивача – адвокат Гирич О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та доповнив, що основним доказом вчинення правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові, може бути лише вимірювання та фіксація відстані від транспортного засобу до виїзду з прилеглої території. Проте, відповідачем такого доказу не надано. Крім того, працівники поліції не пропонували позивачу надати будь-яку допомогу, не зважаючи на те, що вона скаржилася на погане самопочуття. Вважає, що належні та допустимі докази вчинення правопорушення відсутні, а тому просить задоволити позовні вимоги.
Представник відповідача ГУ НП у Львівській області – Коваль І.А. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, підтримавши викладене у відзиві на позов. Додатково зазначила, що позивач, посилаючись у позові на погане самочуття, не надала суду жодного доказу, який би свідчив про те, що остання зверталася після вказаної події за медичною допомогою. До відзиву на позов додано відеодокази, де чітко вбачається, що транспортний засіб знаходиться на самому виїзді. На прохання інспектора від`їхати, позивачка лише на незначну відстань рушила вперед, а в подальшому на зауваження поліцейського відреагувала зверхньо. Згодом до її автомобіля підійшла жінка, яка сіла на заднє сидіння, що свідчить про намірену зупинку позивачки для посадки пасажира. Звертає увагу суду, що працівники поліції проходять домедичну підготовку і здатні розуміти стан водія. Інспектор пропонував позивачці викликати за необхідності швидку медичну допомогу, але вона не бажала цього робити. Вважає, що стороною відповідача надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення Москалик Ю.Р. адміністративного правопорушення, тому просить відмовити у задоволенні позову.
Інспектор Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Салій М.В. у судовому засіданні пояснив, що 16.04.2026 під час патрулювання по вул.Грушевського в м.Дрогобичі ним було помічено, що на виїзді стоїть транспортний засіб. На його прохання від`їхати, водій (позивач) проїхала лише близько метра. Він та інспектор Вовчанчин В.І., припаркувавши службовий автомобіль, підійшли до позивачки та виконали усі належні та законні дії, які вчиняються при виявленні адміністративного правопорушення. Як наслідок, ним було винесено оскаржувану постанову, яку він вважає законною, а доводи позивачки безпідставними. Коли остання поскаржилася на погане самочуття, ним було запропоновано викликати швидку медичну допомогу, однак, вона відмовилась. Заміри відстані від виїзду з прилеглої території до транспортного засобу ними не проводилися, оскільки автомобіль стояв фактично на самому виїзді.
Інспектор Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Вовчанчин В.І. у судовому засіданні пояснив, що 16.04.2026 близько 10 год він патрулював по вул.Грушевського в м.Дрогобичі з інспектором поліції Салієм М.В. Вони помітили транспортний засіб, припаркований на виїзді з території. Вони призупинились і зробили водійці зауваження, але вона не відреагувала. Вони припаркувалися, підійшли до позивачки, пояснили причину порушення і в подальшому було винесено постанову. Відстань від автомобіля до виїзду вони не вимірювали, оскільки зупинка була здійснена на самому виїзді. Коли вони спілкувалися з водієм, підійшла невідома жінка, яка сіла в автомобіль позивачки.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи (паперові та електронні докази), суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Як вбачається з копії оскаржуваної постанови серії ЕНА №7033102, 16.04.2026 о 09.45 год на вулиці М.Грушевського у м. Дрогобич водій ОСОБА_1 здійснила зупинку транспортного засобу VOLKSWAGEN ID.3 PRO, д.н.з. НОМЕР_1 , ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушила п.15.9 «и» ПДР. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та постановлено застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена, зокрема, відповідальність за порушення правил зупинки та стоянки.
Судом встановлено, що позивача оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення порушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки вона в порушення вимог пункту 15.9 «и» ПДР здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.
Пунктом 15.9 «и» Правил дорожнього руху України визначено, що забороняється зупинка ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Проте, позивач не погоджується з викладеним в оскаржуваній постанові, зазначаючи зокрема про відсутність належного доказу - заміру відповідної відстані та її фіксації.
Із наданих відповідачем відеофайлів, беручи до уваги пояснення учасників судового процесу, порушення позивачем правил зупинки є очевидним. Необхідності проведення вимірювань у цій ситуації немає. На відеоматеріалах чітко видно, що транспортний засіб розташований при самому виїзді з прилеглої території, при цьому задня частина автомобіля виступала на місце виїзду.
Отже, факт вчинення правопорушення підтверджується відеозаписами з камери відеоспостереження службового автомобіля та з нагрудного відеореєстратора поліцейського, де відображене наступне: транспортний засіб VOLKSWAGEN ID.3, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснює зупинку при самому виїзді з прилеглої території, зокрема, задня частина автомобіля розташована безпосередньо на виїзді; поліцейський повідомив водійку, що вона неправомірно здійснила зупинку, оскільки згідно ПДР України ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій забороняється здійснення зупинки; водійка повідомила, що погано себе почуває та зупинилася, щоб взяти з багажного відділення воду; поліцейський оголосив, що буде проводитися розгляд справи, назвав особу, яка буде проводити справу, повідомив права особи відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Водій, у свою чергу, неодноразово телефонувала комусь і вела телефонну розмову. У той же час, до автомобіля підійшла невідома особа (жінка), яка в подальшому сіла на заднє сидіння. Зі спілкування водійки з поліцейським вбачається, що останній пропонував, щоб вона викликала швидку медичну допомогу, якщо є така необхідність. Проте, позивач не здійснила виклик медичної допомоги, маючи реально таку можливість, як і не вийшла з автомобіля взяти собі води, про що зазначала на початку розмови. Натомість, отримавши копію постанови, остання продовжила рух транспортним засобом. 
Таким чином, поліцейський виявив порушення ПДР, на яке належним чином відреагував, результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення. Доводи позивачки щодо вимушеної (екстреної) зупинки у зв`язку з поганим самопочуттям не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Положеннями ст.268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Судом встановлено, що розгляд згаданої адміністративної справи відбувся у присутності особи (позивача), якій було роз`яснено її права та яка, у свою чергу, надала пояснення працівникам поліції і не була позбавлена можливості заявити клопотання про відкладення розгляду справи, зокрема через незадовільний стан здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем було встановлено усі обставини, які мають значення для прийняття оскаржуваного рішення, а також наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідачем встановлено факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення і на підтвердження її вини надано відеозаписи зі службового автомобіля та з нагрудної камери працівника поліції, у зв`язку з чим правомірно була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка, відповідно, не підлягає скасуванню.
Згідно з п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід залишити без змін, а тому позовні вимоги не можуть підлягати задоволенню.
Керуючись ст.ст. 6, 10, 19, 90, 241-246, 286 КАС України, суд, -
у х в а л и в:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову та залишити без змін постанову серії ЕНА №7033102 від 16.04.2026, винесену інспектором Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Салієм Мар`яном Віталійовичем.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Грицай М.М.