Справа № 420/39760/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Одеса
 	 	
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, з вимогами:
1. визнати протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у період з 29.01.2020 по 03.02.2021 грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення без урахування посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт;
2. зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань, Південно Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснити з 29.01.2020 по 03.02.2021 ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт та згідно з Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
3. визнати протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у період з 03.02.2021 по 20.05.2023 грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення без урахування посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт;
4. зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань здійснити з 03.02.2021 по 20.05.2023 ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт та згідно з Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
5. визнати протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у період з 19.06.2025 по 06.10.2025 грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення, компенсації днів невикористаної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт;
6. зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань здійснити з 19.06.2025 по 06.10.2025 ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення, компенсації днів невикористаної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт та згідно з Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
7. визнати протиправною бездіяльність Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно у розмірі 30 000 грн. за кожен місяць служби;
8. зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно у розмірі 30 000 грн. за кожен місяць служби.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказує, що після звільнення позивачем було виявлено, що з дати призначення 03.06.2020 по 20.05.2023 та з 19.06.2025 по день звільнення 29.10.2025 відповідачами було невірно вирахувано посадовий оклад за посадою, яку він обіймав, у зв`язку із чим протягом цього періоду грошове забезпечення йому виплачувалось у заниженому розмірі.
Позивач зазначає, що з прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, з 29.01.2020 відновлена юридична дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, що передбачає визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
При цьому, зауважує, що визнання Шостим апеляційним адміністративним судом протиправним та скасування пункту 6 Постанови №103 не впливає на застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
На доведення своїх доводів посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, та вважає, що починаючи з 29.01.2020, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року.
Щодо перерахунку грошового забезпечення з 19.06.2025 позивач зауважує, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 по справі №320/29450/24 було визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 №704. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 вказане рішення залишено без змін. Отже, фактично з прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі №320/29450/24 розрахункову величину для обчислення розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями було змінено з « 1762» (яка була передбачена постановою №481) знову на «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року».
З урахуванням викладеного, позивач вважає, що з 03.06.2020 по 20.05.2023 та з 19.06.2025 по 29.10.2025 Відповідачі виплачували йому посадовий оклад та оклад за військовим званням, обчислюючи його розмір в порядку, визначеному п. 4 постанови №704 в редакції, яка втратила чинність, чим допустив протиправні дії.
З урахуванням того, що відповідачами протягом спірних періодів з 03.06.2020 по 20.05.2023 та з 19.06.2025 по 29.10.2025 включно не було застосовано п.4 постанови КМУ від 30.08.2017 №704 в редакції, чинній з 29.01.2020 та з 19.06.2025 при обчисленні позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а нарахування всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, нарахування компенсації днів відпустки, здійснюється виходячи з посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, позивач вважає, що має право на перерахунок вказаних видів грошового забезпечення, а також перерахунок одноразових видів грошового забезпечення, які Позивачу було виплачено при звільненні.
Крім того, позивач вважає, що відповідачем протиправно у період з 24.02.2022 по 31.05.2022 не було виплачено йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000грн. на місяць.
Ухвалою суду від 02.12.2025 суд прийняв позовну заяву та відкрив спрощене провадження у справі.
08.12.2025 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, з урахуванням якої просить суд: 
-визнати протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у період з 29.01.2020 по 03.02.2021 грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення без урахування посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт;
-зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань, Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснити з 29.01.2020 по 03.02.2021 ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт та згідно з Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
-визнати протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у період з 03.02.2021 по 20.05.2023 грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення без урахування посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт;
-зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань здійснити з 03.02.2021 по 20.05.2023 ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт та згідно з Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у період з 19.06.2025 по 29.10.2025 грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення, компенсації днів невикористаної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань здійснити з 19.06.2025 по 29.10.2025 ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення, компенсації днів невикористаної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт та згідно з Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно у розмірі 30 000 грн. за кожен місяць служби;
- зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно у розмірі 30 000 грн. за кожен місяць служби.
Відповідачі надали відзиви на позовну заяву, у яких просять відмовити у задоволенні позову.
У своїх доводах Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції зазначає, що на момент виникнення, на думку позивача, спірних правовідносин Управління не здійснювало повноважень без відповідного розпорядчого рішення керівного органу та не має відношення до предмету спору. Зауважує, що сам позивач зазначає, що його було призначено на посаду старшого інспектора з особливих доручень (з питань територіальної оборони) Департаменту з питань виконання кримінальних покарань. Тобто ані Управління забезпечення діяльності в південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, ані окрема посада старшого інспектора з особливих доручень (з питань територіальної оборони) Департаменту з питань виконання кримінальних покарань не мають жодного відношення до Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань, яке здійснює свої повноваження з 22.08.2025.
Департамент у своєму відзиві вказує, що відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103) було встановлено, що розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Закон України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установив прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1762 грн, що стало базовою величиною, від якої розраховувалися посадові оклади військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу.
Починаючи з 24.02.2018 (дати набрання чинності Постановою №103) і до моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 діяла єдина розрахункова величина – 1762 грн, що прямо випливала з чинної редакції пункту 4 Постанови № 704. Упродовж цього періоду Кабінет Міністрів України не приймав жодного акта, який би змінював або скасовував зазначену норму, тому пункт 4 Постанови №704 залишався чинним у редакції 2018 року. Відтак розрахунок грошового забезпечення за меншим або більшим прожитковим мінімумом на 1 січня відповідного року суперечив би діючій нормі та принципу стабільності правового регулювання. Скасування окремих пунктів Постанови № 103 судом не відновило дію первісної редакції Постанови № 704, адже для цього необхідно було б прийняття відповідного урядового акта.
Таким чином, у період з 24.02.2018 по 19.05.2023 діяла норма пункту 4 Постанови № 704 у редакції Постанови № 103, якою передбачено застосування прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2018 року (1762 грн), і саме ця величина використовувалася як базова для розрахунку посадових окладів і окладів за званням. Після набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, тобто з 20 травня 2023 року, пункт 4 Постанови № 704 було викладено у новій редакції. У новому формулюванні Кабінет Міністрів України прямо зазначив, що розміри посадових окладів і окладів за званнями розраховуються виходячи з розміру 1762 грн. Ця зміна не встановила нового порядку, а лише закріпила в тексті постанови те положення, яке фактично діяло раніше. Відтак, після 20 травня 2023 року відбулася лише техніко-юридична конкретизація розрахункової бази, що не змінила змістовної суті норми, а навпаки підтвердила її сталість. Такий підхід відповідає принципам правової визначеності, стабільності законодавства та передбачуваності дій державних органів. Кабінет Міністрів України, реалізуючи свої дискреційні повноваження у сфері регулювання грошового забезпечення військовослужбовців, не змінив порядок розрахунку, а лише уточнив формулювання, зберігши незмінним базовий розмір – 1762 грн. Отже, як до 20 травня 2023 року, так і після цієї дати, застосовується одна й та сама розрахункова величина – 1762 грн, що забезпечує безперервність нормативного регулювання. Постанова № 481 не створила нової правової норми, а лише підтвердила чинну та усунула неоднозначність тлумачення. Таким чином, дії Департаменту щодо застосування 1762 грн як розрахункової величини протягом усього періоду з 2018 року по теперішній час є правомірними, обґрунтованими та такими, що повністю відповідають вимогам Конституції України, актам Кабінету Міністрів України та правовим позиціям Конституційного і Верховного судів.
Щодо додаткової винагороди передбаченої пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, Департамент у своїх доводах вказує, що повноваження Позивача, передбачені положеннями Закону та Кримінально-виконавчого кодексу України, пов`язані з проходженням служби, а не з її несенням, оскільки вони не пов`язані із забезпеченням безпеки, захистом чи охороною режимних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, участю у оперативних заходах, несенням варти, в тому числі у нічний час, несенням служби у наряді та інших заходах, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану. Звертає увагу на те, що до матеріалів адміністративної справи не було надано жодного наказу командира (начальника) щодо несення служби, жодного графіку наряду чергування, жодної облікової форми часу несення служби. Відтак, відповідач вважає, що на Позивача не поширюється дія пункту 1 Постанови №168 в редакції від 22.03.2022, оскільки на відміну від вимог зазначеної норми, Позивач службу не ніс. Тобто, Позивач не має права на виплату додаткової винагороди, що передбачена пунктом 1 Постанови № 168 в редакції від 22.03.2022.
Окремо у своїх доводах департамент вказує і на пропуск позивачем встановленого законом строку для звернення до суду із цим позовом.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній документі.
Судом встановлено, що позивач – ОСОБА_1 проходив службу з 03.06.2020 в органах державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно копії наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 28.10.2025 №1472/ОС-25 «Про звільнення», позивача звільнено зі служби в ДКВС України, 29.10.2025.
Згідно інформації про нарахування грошового забезпечення позивачу за період з червня 2020 року по жовтень 2025 року, розрахункових листів, копії яких містять у матеріалах справи, у період з 03.06.2020 по 29.10.2025 (спірний період) складові отримуваного ОСОБА_1 грошового забезпечення, у тому числі розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, інші розміри основних та додаткових щомісячних, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення, які були виплачені у вказаному періоді, були нараховані та виплачені виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 (1762 грн).
Також, як свідчать матеріали справи протягом періоду з 24.02.2022 по 31.05.2022 позивач не отримував додаткову грошову винагороду передбачену постановою КМУ №168.
При цьому, з наявних у справі документів вбачається, що згідно наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 02.06.2020 №346/ОС-20 «Про призначення», ОСОБА_1 з 03.06.2020 прийнято на службу до ДКВС України та призначено на посаду старшого інспектора з особливих доручень (з питань територіальної оборони) Департаменту з питань виконання кримінальних покарань. Згідно наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 02.06.2020 №346/ОС-20 «Про призначення», з 03.02.2021 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Сектору запобігання та виявлення корупції Департаменту з питань виконання кримінальних покарань у порядку просування по службі.
Згідно наказу Департаменту від 23.12.2021 року №1253/ОС-21 «Про переміщення», позивача було призначено на посаду начальника Сектору з питань запобігання та виявлення корупції Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з 24.12.2021.
Відповідно до наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 23.02.2022 року №44/ОД-22 у період з 24.02.2022 запроваджено режим особливих умов терміном на 30 діб в установах виконання покарань Житомирської, Київської, Кіровоградської, Миколаївської, Одеської, Херсонської, Черкаської та Чернігівської областей, на період якого переведено персонал на посилений варіант несення служби.
Згідно наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 24.02.2022 року №46/ОД-22 персонал Департаменту з питань виконання кримінальних покарань було переведено на дистанційний режим роботи до окремого розпорядження, з 15.00 год 00 хв 24.02.2022.
Наказом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 23.04.2022 року №164ВС у період з 5 години 30 хвилин 25.04.2022 продовжено режим особливих умов терміном на 30 діб в установах виконання покарань Житомирської, Київської, Кіровоградської, Миколаївської, Одеської, Херсонської, Черкаської та Чернігівської областей.
З метою отримання інформації щодо здійснення позивачу виплати додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168 за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, представник позивача зверталась до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань із відповідним адвокатським запитом, в якому також просила у разі нездійснення виплати такої винагороди за указаний період, нарахувати та виплатити її позивачу.
За результатом розгляду указаного вище запиту, Департамент листом від 19.11.2025 повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168 за період з 24.02.2022 по 31.05.2022.
Вважаючи протиправним застосування для обрахунку розмірів складових грошового забезпечення, отримуваного позивачем протягом спірних періодів розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2018, а також протиправною невиплату йому у період з 24.02.2022 по 31.05.2022 додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168 у розмірі 30 000 грн за кожен місяць служби, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження закріплені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 року №2713-IV (далі Закон №2713-IV).
За ч.1 ст.6 Закону №2713-IV державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.24 Закону №2713-IV фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.
Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Установи виконання покарань та слідчі ізолятори, де відповідно до Кримінально-виконавчого кодексу України та Закону України "Про попереднє ув`язнення" засуджені та особи, узяті під варту, залучаються до суспільно корисної праці, спрямовують доходи, отримані від діяльності цих установ та слідчих ізоляторів, на фінансування їх діяльності.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України від 23 червня 2005 року № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон № 2713-IV).
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 23 Закону № 2713-IV, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
Відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додаток 8 до цієї постанови містить схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Отже, пункт 4 постанови № 704 (в редакції Постанови № 103) визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.", тоді як згідно приміток до вказаних додатків розрахунковою величиною визначено процентний показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Згідно п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинність 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11 грудня 2019 року, у справі № 240/4946/18, щодо застосування п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ, після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.
Оцінюючи доводи сторін, з урахуванням викладеного вище суд вказує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Отже, з 29.01.2020р. відповідні зміни, які були внесені до п.4 Постанови КМ України №704 втратили чинність.
Таким чином, з 29 січня 2020 року не діє норма п.6 постанови КМУ №103, якою були внесені зміни до п.4 постанови КМУ №704 стосовно того, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (ст.6 Закону №2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із ч.2 ст.92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (п.1) та порядок встановлення державних стандартів (п.3).
Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон №294-IX) та в подальшому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», ЗУ «Про Державний бюджет на 2022 рік», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022, 2023, 2025 відповідно, не містять.
Тобто, положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Відповідно до ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 по справі №913/204/18, від 10.03.2020 по справі №160/1088/19, від 09.06.2022 у справі №520/2098/19).
Отже, з огляду на передбачені в ч.3 ст.7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 01.01.2020 положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону України про державний бюджет на відповідний рік із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Таким чином, визначення розміру посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями позивача протягом періоду служби позивача у Департаменті з 03.06.2020 по 19.05.2023 мало здійснюватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня відповідного року (2020, 2021, 2022, 2023).
Втім, як свідчать наявні у справі документи, при розрахунках та виплаті у періоди служби в Департаментів з 03.06.2020 по 19.05.2023 складових грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, та інш.), застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом на 01.01.2018, який становить - 1762,00 грн., що з огляду на викладене вище не узгоджується з приписами чинного законодавства.
На підставі вказаних висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, суд дійшов висновку, що відповідач – Департамент з питань виконання кримінальних покарань, застосовуючи при обчисленні складових грошового забезпечення ОСОБА_1 зокрема посадового окладу та окладу за військовим званням, інших щомісячних додаткових видів грошового його забезпечення, такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 у періоди служби з 03.06.2020 по 19.05.2023 діяв протиправно, не на підставі, не у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, отже в указаній частині позовні вимоги позивача вбачаються обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вказана позиція суду узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21 та від 19.10.2022 у справі №400/6214/21.
Суд також враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704» (далі - Постанова №481), яка набрала чинності 20.05.2023, скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Водночас, судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Суд звертає увагу, що у постанові від 17.02.2026 у справі № 520/5814/24 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків, що пункт 4 Постанови № 704 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у первинній редакції, а саме в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин (п.47).
Враховуючи наведені висновки Верхового Суду щодо відсутності у суду права, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт (п. 2 постанови КМУ від 12.05.2023 року № 481) безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин, а також вищезазначений аналіз положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність у позивача права у спірний період по 20.05.2023 та з 19.06.2025 по 29.10.2025 на отримання грошового забезпечення з урахуванням його складових, обрахованих виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня відповідного року.
Натомість, як встановлено судом, при розрахунках та виплаті протягом спірного періоду по 20.05.2023, та з 19.06.2025 по 29.10.2025 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, та інш.) відповідачем застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, який становить - 1762,00 грн., що з огляду на викладене вище не узгоджується з приписами чинного законодавства та правовими висновками Верховного Суду.
Також, суд зазначає, що відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», встановлено прожитковий мінімуму для працездатних осіб - 2102 грн., відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб – 2270 грн , відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб – 2481 грн, відповідно до статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року - 2684 гривні; відповідно до статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”, установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року – 3028 гривень.
Отже розмір прожиткового мінімуму для визначення посадових окладів військовослужбовців ДКВС у 2020-2025 роках, є більшим ніж в 2018 році (1762, 00 гривні).
За наведених обставин, суд вважає що наявні обґрунтовані підстави для зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату за періоди з 03.06.2020 по 20.05.2023 та з 19.06.2025 по 29.10.2025 позивачу грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер), розрахованих виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, та 01.01.2025.
Отже, вимоги позивача у цій частині слід задовольнити.
При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача в частині перерахунку грошового забезпечення з 29.01.2020 по 03.06.2020, оскільки з матеріалів справи вбачається, що службу у Департаменту позивач проходив починаючи з 03.06.2020, а не з 29.01.2020.
Також, суд враховує, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - Порядок № 925/5) який прийнятий відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Відповідно до п. 3 розділу І Порядку № 925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Відповідно до положень Порядку № 925/5 (глава 4, 5, 13, 14, 15 розділу ІІ), базою для нарахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, є основні види грошового забезпечення, які, як вже встановлено судом мають нараховуватись з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного календарного року, а отже і для розрахунку додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, мають враховуватися відповідні показники основних видів грошового забезпечення.
Главою 22 розділу ІІ Порядку №925/5 передбачено, що за невикористані дні відпусток особам рядового або начальницького складу, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів грошового забезпечення), право на отримання якого особа рядового чи начальницького складу має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби з врахуванням пункту 22 розділу I цього Порядку. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Згідно глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5, особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я (через хворобу), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.
Отже, розмір указаних виплат залежить від розміру місячного грошового забезпечення.
Судом встановлено, що позивачу у складі щомісячного грошового забезпечення були встановлені та виплачувалися такі щомісячні основні види грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років. Також позивачу у цей період були встановлені та виплачувалися щомісячні додаткові види грошового забезпечення: надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, розміри яких визначались виходячи з грошового забезпечення, обрахованого із застосуванням розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму встановленого законом на 01.01.2018, що з огляду на наведені вище висновки суду не узгоджується з приписами чинного законодавства.
Крім того протягом спірного періоду позивач отримував грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розміри яких визначались виходячи з грошового забезпечення, обрахованого із застосуванням розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму встановленого законом на 01.01.2018. При звільненні позивачу були виплачені, в тому числі, одноразова грошова допомога при звільненні та компенсації невикористаних днів відпусток, які також визначались виходячи з місячного грошового забезпечення позиача, обрахованого із застосуванням розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму встановленого законом на 01.01.2018
Враховуючи, що обчислення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення здійснюється з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, а надбавка за особливості проходження служби також з урахуванням надбавки за вислугу років, та одноразових видів - грошової допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги при звільненні та компенсації невикористаних днів відпусток здійснюється, виходячи з місячного грошового забезпечення, то, відповідно, нарахування вказаних додаткових видів грошового забезпечення має здійснюватися з використанням тієї ж розрахункової величини, що і обрахунок основних видів грошового забезпечення, а саме, з урахуванням наведеного вище - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
За вказаного, суд вважає що наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 і в указаній частині позовних вимог.
Доводи відповідача – Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують права позивача на отримання грошового забезпечення та належних при звільненні виплат у вигляді компенсацій невикористаних днів відпусток та одноразової грошової допомоги, з урахуванням розмірів щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, виплаченого йому у період проходження військової служби з 03.06.2020 по 20.05.2023 та з 18.06.2025 по 29.10.2025, розрахованого із застосуванням розрахункової величини для обрахунку основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Щодо виплати додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168, суд зазначає таке.
З огляду на приписи п.8 розділу І Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме щомісячні його види, виплачуються пропорційно відпрацьованому часу на підставі законодавства, яке є спеціальним у спірних правовідносинах.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні «введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, дія якого в подальшому продовжувалась, у тому числі воєнний стан був введений у період спірних правовідносин.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року було прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) (у первісній редакції).
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби). Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
У подальшому до зазначеної Постанови неодноразово вносились зміни:
- постановою КМУ №217 від 07.03.2022 року в абзаці першому пункту 1 Постанови №168 виключено слова (крім військовослужбовців строкової служби);
- постановою КМУ №350 від 22.03.2022 року (яка набрала чинності 24.03.2022 року та застосовується з 24.02.2022 року) доповнено абзац перший пункту 1 Постанови №168 після слів «та поліцейським» словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка»;
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №204-р від 06.03.2022 року «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка» затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка згідно з додатком.
Згідно вказаного Переліку програма єПідтримка поширюється на Київську область та м.Київ, де проходив службу позивач у спірні періоди, враховуючи наказ ДзПВКП від 23.12.2021 року №1253/ОС-21.
Таким чином, з 24.02.2022 року на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах Київської області та м.Києва, повинна була виплачуватись додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. щомісячно.
Спірним у даній справі є питання щодо нарахування додаткової винагороди у період 24.02.2022 до 31.05.2022 року.
Суд зазначає, що Постановою №168 у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн. щомісячно особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка.
Аналізуючи вищезазначене, у період 24.02.2022 до 31.05.2022 року позивач мав право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168.
Однак матеріали справи не містять доказів нарахування та виплати відповідачем додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року включно у розмірі 30 000 грн. за кожен місяць служби, та відповідач заперечує наявність у позивача права на отримання такої, що з огляду на викладене вище, за висновком суду, не є грунтовною та правомірною його поведінкою.
З таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 24.02.2022 року до 31.05.2022 року у розмірі 30 000,00 гривень щомісячно.
Також суд вважає за необхідне зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 року до 31.05.2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
В свою чергу заявлені позовні вимоги до Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції задоволенню не підлягають, оскільки позивач службу ніс саме у Департаменті з питань виконання кримінальних покарань. Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції в свою чергу не має повноважень на здійснення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи усе викладене вище у сукупності, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати не розподіляються.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .
Визнати протиправними дій Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди служби з 03.06.2020 по 20.05.2023 та з 19.06.2025 по 29.10.2025 (з урахуванням щомісячних основних та щомісячних додаткових видів), а також виплачених за вказані періоди одноразових видів грошового забезпечення, та виплачених при звільненні компенсації днів невикористаної відпустки і одноразової грошової допомоги при звільненні, без врахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та на 01.01.2025 року у відповідні роки на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди служби з 03.06.2020 по 20.05.2023 та з 19.06.2025 по 29.10.2025 (з урахуванням щомісячних основних та щомісячних додаткових видів), а також виплачених за вказані періоди одноразових видів грошового забезпечення, та виплачених при звільненні компенсації днів невикористаної відпустки і одноразової грошової допомоги при звільненні, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно у розмірі 30 000 грн за кожен місяць служби;
Зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно у розмірі 30 000 грн за кожен місяць служби.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідачі: 
Департамент з питань виконання кримінальних покарань, код ЄДРПОУ 43501242, адреса: вул.Ю.Іллєнка, 81, м.Київ, 04050.
Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, код ЄДРПОУ 45874496, адреса: вул.Люстдорфська дорога, 9, м.Одеса, 65059.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА