Справа № 161/6480/26 
Провадження № 2-а/161/130/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі : головуючого – судді Філюк Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 163 від 16 березня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В :

24 березня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, поданою через систему "електронний суд" до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 163 від 16 березня 2026 року..
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, щопостановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 її було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статтею 210 -1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 34 000,00 грн, зокрема за те, що ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 1 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.47 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, п. 13 порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560, а саме, як уповноважена особа СП ТОВ "МОДЕРН-ЕКСПО з
питань військового обліку, неналежно здійснила заходи з оповіщення
військовозобов`язаного (несвоєчасно оповістила про виклик до 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_2 , 26.01.2001 року відповідно до розпорядження
 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2026 року №01/6/361 та не
забезпечила його прибуття на визначений час і дату до 
ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних, проходження медичного огляду
для визначення придатності до військової служби. Такі дії (бездіяльність) призвели до
унеможливлення визначення призначення на особливий період та ступеня
придатності його до служби.
Вважає, що дана постанова винесена незаконно, без дослідження суб`єктивної сторони правопорушення та за відсутності доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення. Так, зазначає, що 13.02.2026 на адресу СПТОВ «МОДЕРН-ЕКСПО» надійшло розпорядження про здійснення оповіщення військовозобов`язаний працівників щодо явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після отримання вказаного розпорядження було негайно вжито заходів для виконання вимог, зазначених в розпорядженні, та видано наказ № 10-ОД від 13.02.2026 року щодо оповіщення ОСОБА_2 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 та вжиття заходів щодо забезпечення його прибуття за викликом.
Оскільки 13.02.2026 року припало на п`ятницю, а згідно з графіком роботи
працівника ОСОБА_2 він перебував у вихідному після нічної зміни, яку
відпрацював у ніч з 12 на 13 лютого 2026 року, організацію здійснення оповіщення
було доручено управлінцям цеху виготовлення брендованого обладнання
департаменту виробництва, тобто підрозділу в якому працює військовозобов`язаний,
що підлягав оповіщенню, у наступну робочу зміну військовозобов`язаного. Розпорядчі документи, які були видані на підприємстві, були доведені до відома 
ОСОБА_2 15.02.2026 року на початку його першої робочої зміни після
отримання підприємством Розпорядження, приблизно о 09:00, майстром
цеху виготовлення брендованого обладнання департаменту виробництва
ОСОБА_3 у присутності свідків. Відповідно, після збору всієї необхідної інформації щодо оповіщення 17.02.2026 року нею,
інспектором з військового обліку відділу кадрового адміністрування та
трудових відносин департаменту по роботі з персоналом, на виконання п. 9
Розпорядження було підготовлено відповідь до 
ІНФОРМАЦІЯ_2 з інформацією про відмову ОСОБА_2 від
отримання повістки. Оскільки в п. 9 Розпорядження термін на доповідь про
результати виконання було встановлено до 19.02.2026 року, то вважає, що відповідь була
підготовлена вчасно та містила усю інформацію, що вимагає закон.
Просить постанову №163 від 16 березня 2026 року у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 210-1 КУпАП – скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї закрити. 
Ухвалою від 27 березня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі відкрито провадження в адміністративній справі з проведенням розгляду справи в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
24 квітня 2026 року від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує на законність винесеної постанови та просить відмовити в задоволенні позову. 
Частиною першою та другою статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Суд зауважує, що вказаний перелік порядків, за якими здійснюється судочинство в адміністративних справах, є вичерпним.
Оскільки вказана справа є незначної складності і для неї пріоритетним є швидке вирішення, суд розглянув її в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, які визначені у ст.ст. 268, 269, 271, 286 КАС України. В свою чергу вищенаведені положення КАС України не містять у собі заборони або обмежень на застосування правил, передбачених для спрощеного позовного провадження у ч.5 ст.262 КАС України, а саме щодо можливості розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
На підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 9 ст. 205 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу технічними засобами згідно з вимогами ч. 4 ст. 229 КАС України.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено,  що згідно наказу №151-К від 31.01.2024 р. позивач ОСОБА_1 займає посаду інспектора з військового обліку відділу кадрового адміністрування та
трудових відносин департаменту по роботі з персоналом. Відповідно, є відповідальною
особою за ведення військового обліку у СП ТОВ «МОДЕРН-ЕКСПО», та оповіщення
військовозобов`язаних на підставі розпорядчих документів ТЦК та СП.
13.02.2026 року на юридичну адресу СПТОВ «МОДЕРН-ЕКСПО» надійшло
Розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 № 01/6/361 від 03.02.2026
року.
СП ТОВ «МОДЕРН-ЕКСПО» було видано наказ № 10-ОД від 13.02.2026 року щодо
оповіщення ОСОБА_2 про його виклик до 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 та вжиття заходів щодо забезпечення його прибуття за викликом.
Наказом № 10-ОД від 13.02.2026 року майстру цеху виготовлення
брендованого обладнання департаменту виробництва 
ОСОБА_3 було доручено ознайомити ОСОБА_2 з цим наказом та вручити йому повістку № 8 під особистий підпис під час його робочої зміни 15.02.2026 року;
у разі відмови ОСОБА_2 від отримання повістки скласти акт про
відмову від її отримання у присутності двох свідків;
про результати оповіщення (вручення повістки або відмову від її отримання)
невідкладно письмово повідомити інспектора з військового обліку 
ОСОБА_1 для подальшого інформування ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом № 10-ОД від 13.02.2026 року начальнику цеху виготовлення
брендованого обладнання департаменту виробництва 
ОСОБА_4 було доручено  забезпечити контроль за виконанням майстром цеху цього наказу;
провести з ОСОБА_2 роз`яснювальну роботу щодо
обов`язковості прибуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
про результати виконання цього наказу невідкладно доповісти інспектору з
військового обліку ОСОБА_1 .
13.02.2026 було видано наказ № 454-К про
увільнення ОСОБА_2 від роботи з метою забезпечення його своєчасного
прибуття за викликом з урахуванням часу, необхідного для прибуття та
повернення.
Військовозобов`язаний ОСОБА_2 відмовився від отримання повістки, про що 17.02.2026 було складено відповідний акт відмови від отримання повістки  та акт про відмову від ознайомлення з наказами № 10-ОД від 13.02.2026 року та № 454-
К від 13.02.2026 року.
17.02.2026 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 була відправлена відповідь на розпорядження № 01/6/361 від 03.02.2026 року, з інформацією про те, що ОСОБА_2 відмовився від отримання повістки та ознайомлення з наказом, до якої долучено копію акту про відмову.
16 березня 2026 року відносно ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 була винесена постанова № 163, якою останнього було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 34000 грн. 
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що  ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 1 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.47 «Правил військового облікупризовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, п. 13 порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560, а саме, як уповноважена особа СП ТОВ "МОДЕРН-ЕКСПО з питань військового обліку, неналежно здійснила заходи з оповіщення військовозобов`язаного (несвоєчасно оповістила про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_2 , 26.01.2001 року відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2026 року №01/6/361 та не
забезпечила його прибуття на визначений час і дату до 
ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних, проходження медичного огляду
для визначення придатності до військової служби. Такі дії (бездіяльність) призвели до
унеможливлення визначення призначення на особливий період та ступеня
придатності його до служби.
Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.
Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
ЗУ «Про оборону України» встановлює засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління місцевих державних адміністрації, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони, а ст. 16 Закону визначено завдання підприємств, установ та організацій і обов`язки їх посадових осіб у сфері оборони.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності: виконують передбачені законодавством обов`язки у сфері оборони; забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.
Приписи Постанови КМУ від 30.12.2022 №1487 «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів» визначають механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров1я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Пункт 47 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів» визначає, що у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані:
видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні - рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів;
вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу (за наявністю);
письмово повідомити з наданням витягів з наказів (розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів про осіб з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні;
забезпечити здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу.
Згідно із ч.7 ст.1 Закону №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
У відповідності до положень ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності.
В даній справі судом встановлено, що позивача притягнуто до відповідальності з мотивацією, що нею було порушено вимоги чинного законодавства, а саме вимоги ч. 1 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.47 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, п. 13 порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560, зокрема, що вона, як уповноважена особа СП ТОВ "МОДЕРН-ЕКСПО з питань військового обліку, неналежно здійснила заходи з оповіщення військовозобов`язаного (несвоєчасно оповістила про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_2 , відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2026 року №01/6/361 та не
забезпечила його прибуття на визначений час і дату до 
ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних, проходження медичного огляду
для визначення придатності до військової служби. 
Однак, дані обставини повністю спростовуються зібраними у справі доказами, зокрема, судом встановлено, що на виконання розпорядження начальника  ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2026 року №01/6/361 було здійснено всіх належних заходів щодо оповіщення військовозобов`язаного та скеровано до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідь на розпорядження про відмову від отримання повістки. 
Відтак, позивачем, як посадовою особою, розпорядження начальника  ІНФОРМАЦІЯ_3 було виконано, а судом не встановлено факту неналежного виконання вказаного розпорядження.
Крім того, суд зазначає, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність особи. 
В даному випадку послідовність дій позивача щодо виконання розпорядження Начальника  ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2026 року №01/6/361  свідчить про відсутність умислу на вчинення інкримінованого їй правопорушення, що в свою чергу виключає наявність вини у її діях за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови та достатність підстав для їх задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
На підставі ст.ст. 210, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 163 від 16 березня 2026 року– задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_5 від 16 березня 2026 року № 163 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя Луцького міськрайонного суду 
Волинської області       Т.М.Філюк