ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/26/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.,
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,
представників учасників справи: 
Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" - Бауман Ю.Т.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Київгазтрейд" - Сидоренко М.В.,
ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінічний санаторій "Жовтень" - Мучінський І.Д. (особисто),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 (колегія суддів у складі: Отрюх Б.В. - головуючий, Козир Т.П., Остапенко О.М.) 
та постанову Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 (суддя Стасюк С.В.)
у справі №910/26/22
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київгазтрейд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінічний санаторій "Жовтень"
про банкрутство,
ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи та стислий зміст клопотання
1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 відкрито провадження у справі №910/26/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінічний санаторій "Жовтень" (далі - ТОВ "КС "Жовтень", боржник), введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Мучінського І.Д.
2. В ході провадження у справі до боржника були заявлені кредиторські вимоги, за результатами розгляду яких ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2023, зокрема, визнано кредиторські вимоги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (далі - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі"), Акціонерного товариства "Київгаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Київгазтрейд" (далі - ТОВ "Київгазтрейд"), Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі - ПрАТ "Укрпрофоздоровниця"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Турист-Сервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фавор", а також вимоги працівників боржника; затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 16398261,80 грн.
3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 залишено без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 в частині визнання кредиторських вимог ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", а також у частині розгляду вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
4. Постановою Верховного Суду від 24.08.2023 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 в частині грошових вимог ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", а справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. 
5. За результатами нового розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2024 визнано кредитором у справі ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" на суму 3646011,23 грн. 
6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 змінено мотивувальну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 27.03.2024 щодо поновлення ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" строку на подання заяви з кредиторськими вимогами, в іншій частині ухвалу залишено без змін. 
7. Постановою Верховного Суду від 05.09.2024 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2024 скасовано; справу № 910/26/22 в частині розгляду кредиторських вимог ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
8. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 відмовлено ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" у визнанні кредитором ТОВ "КС "Жовтень" на суму 3641049,23 грн.
9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 та ухвалено нове рішення, яким визнано кредиторські вимоги ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" частково на суму 6409,91 грн, а в іншій частині вимог відмовлено. 
10. Постановою Верховного Суду від 05.08.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог на суму 3546368,08 грн вартості необлікованої електричної енергії, 18364,85 грн трьох відсотків річних та 67668,59 грн інфляційних втрат залишено без змін.
11. 13.05.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання розпорядника майна арбітражного керуючого Мучінського І.Д. про введення ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, мотивоване встановленою неплатоспроможністю боржника, відсутністю пропозицій щодо санації, неможливістю відновлення платоспроможності боржника та рішенням зборів кредиторів про необхідність переходу до ліквідаційної процедури. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
12. Розпорядником майна на підставі договору №07-22/1 від 25.07.2022, укладеного з ФОП Гончаровою А.І., проведено аналіз фінансово-господарської діяльності ТОВ "КС "Жовтень", у тому числі щодо наявності ознак неплатоспроможності, фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства та приховування банкрутства за період 2019-2021 років. 
13. За результатами проведеного аналізу встановлено спад господарської діяльності боржника та погіршення його фінансового результату з 808 тис. грн прибутку за підсумками 2019 року до 6450 тис. грн збитку за підсумками 2021 року. 
14. Господарські суди встановили, що у структурі активів боржника найбільшу питому вагу мають необоротні активи, зокрема нематеріальні активи, незавершені капітальні інвестиції та основні засоби, при цьому функціонуючий капітал боржника станом на 31.12.2021 мав від`ємне значення у розмірі 12112 тис. грн, що було зумовлено перевищенням поточних зобов`язань над оборотними активами. 
15. Відповідно до висновків аналізу фінансово-господарської діяльності боржник мав ознаки критичної неплатоспроможності, а коефіцієнт покриття та коефіцієнт забезпечення власними засобами були нижчими за нормативні значення. 
16. Розпорядником майна також здійснено розрахунок показників фінансового стану станом на 31.12.2024, за результатами якого встановлено, що протягом 2019-2024 років коефіцієнт забезпечення власними засобами мав від`ємне значення, коефіцієнт покриття був нижчим за нормативний рівень, а за відсутності прибутку протягом 2021-2024 років фінансовий стан боржника характеризувався ознаками надкритичної неплатоспроможності. 
17. Господарськими судами встановлено, що остання інвентаризація майна боржника проведена у квітні-червні 2024 року у зв`язку з призначенням нового керівника боржника. За результатами інвентаризації встановлено наявність активів загальною первісною вартістю 34284026,76 грн та балансовою вартістю 21683563,10 грн, а також виявлено нестачу майна на суму 9194084,14 грн. 
18. У зв`язку з виявленою нестачею майна розпорядник майна звертався до органів Національної поліції із заявою про кримінальне правопорушення, однак за результатами перевірки повідомлено про відсутність даних, які б свідчили про наявність кримінального правопорушення. 
19. Загальна балансова вартість наявних майнових активів боржника станом на 12.08.2024 становила 13158139,96 грн. 
20. Крім того, на підприємстві обліковувалася дебіторська заборгованість у сумі 10109826,89 грн, з яких прострочена - 1370651,67 грн, однак її стягнення, з огляду на відсутність значної частини первинних документів та актів звіряння, є вкрай ускладненим. 
21. Залишок коштів на рахунках боржника станом на 31.12.2024 становив 7,8 тис. грн, а податковий кредит не міг бути використаний для погашення кредиторських вимог у зв`язку із заборгованістю зі сплати податків та зборів. 
22. Відповідно до встановлених господарськими судами обставин, за ТОВ "КС "Жовтень" не зареєстровано права власності на нерухоме майно, а право господарського відання на майно засновника - ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване. 
23. Через зупинення санаторної діяльності на початку 2022 року, звільнення медичного персоналу та проведення демонтажних робіт у лікувальних корпусах відновлення господарської діяльності боржника потребує значних фінансових інвестицій. 
24. За встановлених обставин господарські суди дійшли висновку, що пасиви боржника значно перевищують його активи, виявлених активів недостатньо для погашення кредиторської заборгованості, пропозиції щодо санації боржника відсутні, а можливість відновлення платоспроможності боржника не підтверджена. 
25. 08.05.2025 відбулися збори кредиторів та засідання комітету кредиторів ТОВ "КС "Жовтень", проведені шляхом опитування, за результатами яких 100% голосів кредиторів прийнято рішення: 
- схвалити звіт розпорядника майна про проведену роботу за період з 01.02.2022 по 23.04.2025; 
- взяти до уваги та схвалити звіт за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності, інвестиційного становища та становища на ринках боржника, здійснений ФОП Гончаровою А.І. відповідно до договору №07-22/1 від 25.07.2022; 
- з урахуванням відсутності пропозицій інвесторів, а також фінансового та майнового стану боржника станом на 31.03.2025 визначити наступною судовою процедурою у справі ліквідаційну процедуру; 
- звернутися до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; 
- зобов`язати розпорядника майна звернутися до суду з відповідним клопотанням.
26. Збори кредиторів не приймали рішення щодо схвалення плану санації боржника та звернення до суду із клопотанням про введення процедури санації, а пропозиції інвесторів щодо відновлення платоспроможності боржника були відсутні. 
Стислий зміст постанов судів першої та апеляційної інстанцій
27. Постановою Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 припинено процедуру розпорядження майном ТОВ "КС "Жовтень", припинено повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Мучінського І.Д., визнано ТОВ "КС "Жовтень" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Мучінського І.Д. 
28. Постанова господарського суду першої інстанції мотивована тим, що за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності боржника встановлено наявність ознак критичної та надкритичної неплатоспроможності, відсутність можливості відновлення платоспроможності боржника, недостатність активів для погашення кредиторської заборгованості, а також відсутність пропозицій щодо санації чи інвестування боржника. 
29. Господарський суд першої інстанції також врахував рішення зборів кредиторів та комітету кредиторів від 08.05.2025 про необхідність переходу до ліквідаційної процедури та звернення до суду з відповідним клопотанням. 
30. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 змінено п. 12 постанови Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/26/22, зазначивши, що "Відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом скасовується арешт, накладений на майно боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні), визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається". В решті постанову Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 залишено без змін. 
31. Господарський суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для визнання ТОВ "КС "Жовтень" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, виходячи з установленої неплатоспроможності боржника, недостатності активів для задоволення вимог кредиторів, відсутності пропозицій щодо санації та неможливості відновлення платоспроможності боржника.
32. Водночас господарський суд апеляційної інстанції встановив, що на майновий комплекс санаторію "Жовтень" накладені арешти у межах кримінальних проваджень на підставі ухвал слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва. Апеляційний господарський суд виходив із того, що арешт майна у кримінальному провадженні є заходом забезпечення кримінального провадження, застосованим відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), а його скасування може здійснюватися виключно у порядку, визначеному ст. 174 КПК України. 
33. З огляду на наведене апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність зміни п. 12 постанови Господарського суду міста Києва від 20.11.2025, виклавши його в редакції, відповідно до якої скасуванню підлягають арешти та інші обмеження щодо майна боржника, крім тих, які застосовані у кримінальному провадженні.
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
34. ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" (далі - скаржник) подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 20.11.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026, а справу №910/26/22 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
35. Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій застосували положення ст.ст. 1, 44, 48-50, 58, 61, 62 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), ст. 269 ГПК України, ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 1 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" без урахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах. 
36. Зокрема, скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених: 
- у постановах від 15.09.2020 у справі №915/1261/16 та від 12.10.2021 у справі №916/3619/19 щодо застосування ст.ст. 48, 49 КУзПБ та обов`язку суду самостійно перевіряти наявність ознак банкрутства і можливість відновлення платоспроможності боржника незалежно від рішення зборів кредиторів; 
- у постанові від 10.11.2022 у справі №910/866/20 стосовно застосування ст.ст. 48, 49 КУзПБ та необхідності ухвалення постанови про банкрутство виключно на підставі достовірно встановлених обставин; 
- у постанові від 30.11.2023 у справі №907/935/21 щодо застосування ст.ст. 44, 49 КУзПБ та обов`язковості дослідження фінансово-господарського стану боржника саме на момент ухвалення рішення про визнання його банкрутом; 
- у постанові від 02.07.2024 у справі №904/1938/22 стосовно застосування ст.ст. 44, 49 КУзПБ та передчасності відкриття ліквідаційної процедури без актуального звіту розпорядника майна; 
- у постанові від 02.07.2024 у справі №904/4261/22 щодо застосування ст.ст. 1, 49, 50, 53 КУзПБ та необхідності перевірки можливості санації до переходу до ліквідаційної процедури; 
- у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20 щодо застосування ст.ст. 58, 61 КУзПБ та правових наслідків передачі майна в управління АРМА; 
- у постанові від 25.02.2025 у справі №908/713/20 щодо застосування ст.ст. 44, 49 КУзПБ та ненадання актуального фінансового аналізу як самостійної підстави для направлення справи на новий розгляд. 
37. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що господарськими судами попередніх інстанцій порушено положення ст.ст. 1, 49, 50 КУзПБ, оскільки як засновник боржника з часткою 51% у статутному капіталі та одночасно кредитор боржника скаржник не був повноцінно залучений до вирішення питання щодо переходу до ліквідаційної процедури, а господарські суди не надали належної оцінки його запереченням проти визнання боржника банкрутом та не перевірили можливість застосування процедури санації. 
38. Скаржник також зазначає про порушення судами положень ст.ст. 45, 46, 48, 49 КУзПБ, оскільки рішення зборів кредиторів від 08.05.2025 про звернення до суду з клопотанням щодо відкриття ліквідаційної процедури прийнято за відсутності остаточно сформованого реєстру вимог кредиторів, а самі збори проведені шляхом опитування, що, на думку скаржника, не забезпечило належного обговорення питання щодо переходу до ліквідаційної процедури та можливості реалізації засновником права на подання пропозицій щодо санації боржника. 
39. На думку скаржника, господарськими судами попередніх інстанцій порушено положення ст.ст. 44, 49 КУзПБ, оскільки покладений в основу оскаржуваних рішень аналіз фінансово-господарської діяльності боржника є застарілим та неналежним доказом, був складений у 2022 році за результатами дослідження діяльності боржника лише за 2019-2021 роки, тоді як рішення про визнання боржника банкрутом ухвалено у листопаді 2025 року. Крім того, розрахунок фінансових показників станом на 31.12.2024, за твердженням скаржника, здійснений арбітражним керуючим без належних первинних бухгалтерських документів та без залучення незалежного фахівця. 
40. Скаржник також посилається на порушення господарськими судами ст. 62 КУзПБ та ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зазначаючи, що основний актив боржника - майновий комплекс "Санаторій "Жовтень" - належить ПрАТ "Укрпрофоздоровниця", тоді як право господарського відання боржника на це майно не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, щодо цього майна існують арешти у межах кримінальних проваджень та воно передане в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА), що, на думку скаржника, унеможливлює належне формування та реалізацію ліквідаційної маси у межах цієї справи про банкрутство та свідчить про наявність невирішеної колізії між процедурою банкрутства та правовим режимом управління активами АРМА.
41. ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" також зазначає про порушення ст.ст. 1, 49, 50, 53 КУзПБ, оскільки господарські суди попередніх інстанцій не дослідили реальну можливість відновлення платоспроможності боржника шляхом застосування процедури санації, не перевірили ринкову вартість майнового комплексу "Санаторій "Жовтень", не з`ясували можливість залучення потенційних інвесторів та не надали оцінки обставинам припинення господарської діяльності боржника у процедурі розпорядження майном. 
42. Крім того, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції положень ст. 269 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначаючи, що апеляційний господарський суд фактично не надав правової оцінки переважній більшості доводів апеляційної скарги та обмежився зміною п. 12 постанови суду першої інстанції щодо арештів, накладених у межах кримінальних проваджень.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
43. ТОВ "Київгазтрейд" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 - без змін. 
44. У відзиві ТОВ "Київгазтрейд" зазначає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи, а господарські суди попередніх інстанцій належним чином дослідили фінансово-господарський стан боржника, встановили недостатність активів для задоволення вимог кредиторів, відсутність можливості відновлення платоспроможності боржника та відсутність пропозицій щодо санації чи інвестування боржника. 
45. ТОВ "Київгазтрейд" вважає безпідставними доводи скаржника про неповноту встановлення ознак неоплатності боржника та зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій здійснили оцінку фінансового стану боржника, співставили актив та пасив боржника, а висновки про неможливість відновлення платоспроможності боржника ґрунтуються не лише на рішенні зборів кредиторів, а й на сукупності досліджених доказів. 
46. У відзиві також зазначено, що проведення зборів кредиторів шляхом опитування відповідає положенням абзацу 6 ч. 3 ст. 48 КУзПБ, а кредитори, вимоги яких були заявлені після спливу строку, відповідно до положень КУзПБ, мали право лише дорадчого голосу на зборах кредиторів. 
47. Крім того, ТОВ "Київгазтрейд" зазначає, що на момент прийняття рішення про звернення до суду з клопотанням про відкриття ліквідаційної процедури кредиторські вимоги ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" були остаточно вирішені постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025, а тому доводи скаржника про відсутність остаточно сформованого реєстру вимог кредиторів є безпідставними. 
48. ТОВ "Київгазтрейд" також заперечує доводи скаржника щодо неможливості переходу до ліквідаційної процедури у зв`язку з передачею майна в управління АРМА та наявністю арештів у межах кримінальних проваджень, зазначаючи, що такі обставини не перешкоджають визнанню боржника банкрутом та відкриттю ліквідаційної процедури, а питання формування та реалізації ліквідаційної маси вирішуються вже в межах ліквідаційної процедури ліквідатором. 
49. Крім того, ТОВ "Київгазтрейд" зазначає, що наведені скаржником правові висновки Верховного Суду у справах №915/1261/16, №916/3619/19, №904/1938/22, №904/4261/22, №907/935/21, №908/713/20, №906/1155/20 та інших не спростовують правомірності оскаржуваних судових рішень, а окремі з наведених скаржником висновків, навпаки, підтверджують обґрунтованість переходу до ліквідаційної процедури у цій справі.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
50. Керуючись вимогами ст.ст. 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
51. Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не встановлює нових фактичних обставин, не здійснює переоцінку доказів та не вирішує питання про їх достовірність чи перевагу одних доказів над іншими, а перевіряє правильність застосування судами норм права до встановлених ними обставин. Підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, передбачає, що скаржник має обґрунтувати, яку саме норму права суд апеляційної інстанції застосував без урахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах та в чому полягає вплив цього на законність оскаржуваного рішення.
52. Предметом касаційного перегляду в цій справі є постанова господарського суду апеляційної інстанції, ухвалена за наслідками апеляційного перегляду постанови місцевого господарського суду про визнання боржника банкрутом і відкриття щодо нього ліквідаційної процедури.
53. Відповідно до ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
54. Згідно з визначеннями, наведеними у ст. 1 КУзПБ, неплатоспроможність - це неспроможність боржника (іншого, ніж страховик або кредитна спілка) виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом, або встановлена Національним банком України неплатоспроможність страховика відповідно до Закону України "Про страхування" чи неплатоспроможність кредитної спілки відповідно до Закону України "Про кредитні спілки".
55. Водночас банкрутство - це визнана господарським судом нездатність боржника, крім страховика або кредитної спілки, відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, а також віднесення страховика або кредитної спілки відповідно до рішення Національного банку України до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України "Про страхування" або Закону України "Про кредитні спілки". 
56. Ліквідація банкрута є однією із судових процедур, які застосовуються щодо боржника - юридичної особи (ст. 6 КУзПБ). За своєю суттю ліквідація є припиненням існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного банкрутом. Порядок проведення цієї процедури врегульований у розділі IV КУзПБ.
57. Перехід до зазначеної процедури, за наявності ознак банкрутства, відбувається у підсумковому засіданні суду в процедурі розпорядження майном боржника шляхом ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 49 КУзПБ).
58. Постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі.
59. Ухваленню вказаної постанови передує судова процедура розпорядження майном боржника, порядок проведення якої врегульований у розділі IІ КУзПБ.
60. Під розпорядженням майном згідно з ч. 1 ст. 44 КУзПБ розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).
61. Задля досягнення наведеної мети розпорядник майна зобов`язаний, зокрема: проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, встановлювати за результатами його проведення наявність або відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства; надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість (ч. 3 ст. 44 КУзПБ).
62. До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (ч. 2 ст. 49 КУзПБ).
63. Верховний Суд, зокрема, у постановах від 26.03.2025 у справі №911/3095/23, від 14.07.2022 у справі №925/409/20 зауважив, що тлумачення ст.ст. 48, 49, 58 КУзПБ свідчить, що саме господарський суд, проводячи підсумкове засідання у справі про банкрутство, приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, визначеної положеннями ст. 6 КУзПБ, із застосуванням судового розсуду, незалежно від наявності рішення зборів кредиторів про перехід до наступної судової процедури і звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, яке не є саме по собі безумовною підставою для введення господарським судом ліквідаційної процедури боржника. Адже ч. 4 ст. 49 КУзПБ надано суду право, навіть за відсутності відповідного рішення зборів кредиторів боржника, але за наявності обставин (після закінчення термінів визначених КУзПБ щодо тривалості процедури розпорядження майном, за наявності ознак банкрутства та за відсутності пропозицій щодо санації боржника), прийняти постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури за власною ініціативою.
64. Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими КУзПБ, ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
65. Завдання підсумкового засідання суду на стадії розпорядження майном полягає у з`ясуванні ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі, виходячи, зокрема, з клопотання комітету кредиторів. Проте остаточна оцінка зазначених обставин надається господарським судом, який здійснює провадження у справі про банкрутство, виходячи з того, чи є можливим відновлення платоспроможності боржника без введення його ліквідаційної процедури, чи не приймалось рішення про введення ліквідаційної процедури комітетом кредиторів на шкоду більшості кредиторів - членів комітету кредиторів та чи є реальна можливість відновити платоспроможність боржника через застосування до нього процедури санації за наявності інвестора, чи наявні ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності тощо.
66. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 26.04.2023 у справі №924/1277/20 наголосив, що, вирішуючи у підсумковому засіданні питання ухвалення одного із судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 49 КУзПБ, зокрема ухвали про закриття провадження у справі, посилаючись на пріоритетність відновлення платоспроможності боржника над його ліквідацією, судам доцільно дослідити як об`єктивну, так і суб`єктивну складові діяльності боржника.
67. Об`єктивна складова діяльності боржника полягає в аналізі наявних у боржника активів, економічної доцільності та ефективності їх використання у розрізі можливості погашення наявного боргу перед конкурсними кредиторами.
68. Суб`єктивна складова діяльності боржника зводиться до аналізу поведінки боржника, яка повинна бути максимально відкритою стосовно конкурсних кредиторів і спрямована на пошук реальних шляхів погашення боргу перед ними до моменту введення ліквідаційної процедури.
69. Дійсний фінансово-господарський стан боржника у справі про банкрутство повинен встановлюватися господарським судом на підставі комплексного дослідження всіх наявних у справі доказів, зокрема й аналізу фінансового стану боржника, подання якого до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, є обов`язком розпорядника майна боржника, визначеним п. 5 ч. 3 ст. 44 КУзПБ, що дозволить суду встановити наявність чи відсутність підстав для висновку про платоспроможність боржника.
70. Верховний Суд неодноразово зазначав, що, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неплатоспроможність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, які передбачені в процедурі розпорядження майном, та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном, зокрема, передбаченої у ч. 3 ст. 44 КУзПБ. 
71. При цьому суд має з`ясувати актив і пасив боржника та співставити відомості щодо обох величин. Розмір пасиву боржника підлягає визначенню відповідно до затвердженого судом у порядку ст. 47 КУзПБ реєстру вимог кредиторів. Відомості про актив боржника має містити звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан боржника. Зазначений звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), які на його підставі приймають рішення клопотати про перехід до наступної судової процедури. 
72. Відсутність аналізу та дослідження дійсного фінансово-господарського стану боржника на момент вирішення питання про запровадження у справі про банкрутство судової процедури ліквідації суперечить нормам КУзПБ.
73. Обов`язок арбітражного керуючого проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію, передбачений також п. 3 ч. 2 ст. 12 КУзПБ.
74. Відповідно до п. 1 Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.09.2020 №3105/5 (далі - Порядок), аналіз фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (далі - Аналіз) проводиться згідно з Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затвердженими наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 №1361) (далі - Методичні рекомендації). Арбітражний керуючий, призначений судом розпорядником майна, проводить Аналіз до проведення перших зборів кредиторів та подає результати Аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.
75. Пунктом 4 ч. 1 ст. 12 КУзПБ також передбачено право арбітражного керуючого залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Кодексом чи угодою з кредиторами.
76. Водночас ч. 2 ст. 12 і ч. 3 ст. 44 КУзПБ покладають обов`язок здійснити аналіз фінансово-господарського стану боржника саме на розпорядника майна. 
77. Подібні за змістом висновки викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.03.2025 у справі №911/3095/23, від 30.11.2023 у справі №907/935/21.
78. Верховний Суд погоджується з доводами скаржника лише в тій частині, що сам по собі сплив строку процедури розпорядження майном не є безумовною та автоматичною підставою для переходу до ліквідаційної процедури.
79. Разом з тим у цій справі господарські суди не обмежилися формальним посиланням на тривалість процедури розпорядження майном, а встановили сукупність обставин, які свідчили про наявність підстав для переходу до ліквідаційної процедури.
80. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що господарські суди попередніх інстанцій безпідставно поклали в основу оскаржуваних судових рішень рішення зборів кредиторів від 08.05.2025 щодо переходу до ліквідаційної процедури без самостійного встановлення ознак банкрутства боржника. 
81. Верховний Суд дійсно неодноразово зазначав, що рішення зборів кредиторів про перехід до ліквідаційної процедури саме по собі не є безумовною підставою для визнання боржника банкрутом, а остаточне рішення щодо введення наступної судової процедури приймається господарським судом за наслідками дослідження всіх обставин справи та оцінки наявних доказів. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26.03.2025 у справі №911/3095/23, від 14.07.2022 у справі №925/409/20. 
82. Разом з тим зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що господарські суди попередніх інстанцій не обмежилися лише констатацією наявності рішення зборів кредиторів від 08.05.2025, а дослідили фінансово-господарський стан боржника, звіт розпорядника майна, результати аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "КС "Жовтень", відомості щодо активів і пасивів боржника, а також перевірили наявність можливості відновлення платоспроможності боржника. 
83. При цьому господарські суди встановили наявність у боржника ознак критичної та надкритичної неплатоспроможності, перевищення поточних зобов`язань над оборотними активами, від`ємне значення коефіцієнта забезпечення власними засобами, відсутність прибуткової діяльності протягом тривалого часу.
84. Верховний Суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові від 07.04.2026 у справі №902/560/20, щодо необхідності врахування сукупності обставин при вирішенні питання про перехід до ліквідаційної процедури. 
85. Разом з тим у цій справі господарськими судами встановлено як наявність ознак неплатоспроможності боржника, так і відсутність пропозицій щодо санації та рішення зборів кредиторів про необхідність переходу до ліквідаційної процедури, а тому наведені скаржником висновки не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій.
86. Господарськими судами також установлено, що загальна балансова вартість майнових активів боржника станом на 12.08.2024 становила 13158139,96 грн, тоді як розмір визнаних кредиторських вимог перевищував вартість наявних майнових активів боржника, які суди попередніх інстанцій врахували як такі, що можуть бути використані для погашення вимог кредиторів. Крім того, залишок коштів на рахунках боржника станом на 31.12.2024 становив 7,8 тис. грн. Наведені судами показники вартості активів оцінювалися не ізольовано, а у взаємозв`язку з їх реальною наявністю, ліквідністю, можливістю використання для погашення вимог кредиторів та обставинами, які ускладнюють стягнення дебіторської заборгованості. Саме тому сама по собі наявність у балансі окремих майнових показників або дебіторської заборгованості не спростовує висновку судів попередніх інстанцій про недостатність активів боржника для погашення кредиторських вимог та відсутність підтвердженої можливості відновлення платоспроможності
87. Верховний Суд враховує, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неплатоспроможність шляхом з`ясування активу та пасиву боржника, дослідження повноти проведених розпорядником майна заходів у процедурі розпорядження майном та оцінки належних і допустимих доказів, поданих на підтвердження фінансово-майнового стану боржника. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №907/935/21, від 26.03.2025 у справі №911/3095/23. 
88. У цій справі суди попередніх інстанцій, дослідивши подані розпорядником майна документи, встановили недостатність активів боржника для погашення кредиторської заборгованості, відсутність реальної можливості відновлення платоспроможності боржника та відсутність пропозицій щодо санації чи інвестування, а тому дійшли висновку про наявність підстав для переходу до ліквідаційної процедури. 
89. Доводи скаржника про те, що аналіз фінансово-господарського стану боржника є застарілим, оскільки був складений у 2022 році за результатами дослідження діяльності боржника за 2019-2021 роки, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке. 
90. Відповідно до ч. 3 ст. 44 КУзПБ розпорядник майна зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану боржника. Водночас згідно з п. 1 Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.09.2020 №3105/5, такий аналіз проводиться розпорядником майна до проведення перших зборів кредиторів.
91. Доводи скаржника про те, що аналіз фінансово-господарської діяльності боржника є неактуальним, господарські суди обґрунтовано відхилили, оскільки сам по собі факт складення первинного аналізу фінансово-господарської діяльності боржника у 2022 році за період 2019- 2021 років не свідчить про передчасність переходу до ліквідаційної процедури, якщо на момент вирішення цього питання суди перевірили актуальний фінансовий і майновий стан боржника на підставі інших наявних у справі даних. У цій справі, як виходить із оскаржуваних судових рішень, суди врахували також додатковий розрахунок фінансових показників станом на 31.12.2024, результати інвентаризації майна та фінансовий і майновий стан боржника станом на 31.03.2025.
92. Крім того, господарськими судами встановлено, що розпорядником майна додатково здійснено розрахунок показників фінансового стану боржника станом на 31.12.2024, за результатами якого також встановлено ознаки надкритичної неплатоспроможності боржника.
93. Верховний Суд також відхиляє доводи скаржника про те, що розрахунок фінансових показників станом на 31.12.2024 був здійснений арбітражним керуючим без належних повноважень та без залучення спеціалізованої організації. 
94. Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 3 ст. 44 КУзПБ саме на розпорядника майна покладено обов`язок проведення аналізу фінансово-господарського стану боржника. Водночас право арбітражного керуючого залучати інших осіб або спеціалізовані організації для забезпечення виконання своїх повноважень, передбачене п. 4 ч. 1 ст. 12 КУзПБ, не свідчить про обов`язковість такого залучення у кожному випадку. 
95. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 25.02.2025 у справі №908/713/20 (на яку посилається скаржник), дійсний фінансово-господарський стан боржника встановлюється господарським судом на підставі комплексного дослідження всіх наявних у справі доказів, зокрема аналізу фінансового стану боржника, інвентаризації майна, відомостей щодо активів та пасивів боржника, реєстру вимог кредиторів, а також перевірки можливості відновлення платоспроможності боржника. 
96. У цій справі господарські суди, з урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду, встановили недостатність активів боржника для погашення кредиторської заборгованості та відсутність реальної можливості відновлення його платоспроможності поза межами ліквідаційної процедури. Довід скаржника про відсутність належних первинних бухгалтерських документів сам по собі не спростовує висновків судів попередніх інстанцій, оскільки, як виходить із оскаржуваних судових рішень, фінансовий стан боржника оцінювався судами не лише на підставі відповідного розрахунку, а й у сукупності з результатами інвентаризації, відомостями щодо активів і пасивів боржника, розміром визнаних кредиторських вимог, залишком коштів на рахунках, станом дебіторської заборгованості та відсутністю підтверджених пропозицій щодо санації.
97. Отже, висновки господарських судів попередніх інстанцій ґрунтуються не лише на аналізі фінансово-господарського стану боржника, а й на результатах інвентаризації, відомостях про структуру активів і пасивів боржника, розмір кредиторської заборгованості, недостатність активів для задоволення вимог кредиторів та відсутність пропозицій щодо санації, що в сукупності стало підставою для висновку про неможливість відновлення платоспроможності боржника поза межами ліквідаційної процедури.
98. Верховний Суд також відхиляє доводи скаржника про неналежне дослідження можливості санації боржника та порушення прав засновника боржника під час вирішення питання про перехід до ліквідаційної процедури.
99. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що провадження у справі про банкрутство відкрито 01.02.2022, скаржник звернувся до господарського суду з грошовими вимогами до боржника 11.07.2022, тоді як постанова про визнання боржника банкрутом ухвалена 20.11.2025. Упродовж цього періоду, як зазначено в оскаржуваних судових рішеннях, ні скаржником, ні іншими особами не подано ані заяв про участь у санації боржника, ані пропозицій щодо санації, ані доказів наявності інвестора чи реальної можливості відновлення платоспроможності боржника.
100. Верховний Суд також враховує, що процедури банкрутства за приписами КУзПБ мають строковий характер, а продовження процедури розпорядження майном можливе лише в межах граничних строків, визначених законом. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12.10.2021 у справі №916/3619/19 (на яку посилається скаржник). 
101. Враховуючи, що у цій справі процедура розпорядження майном тривала понад три роки і дев`ять місяців, однак за цей час не було подано плану санації, не надано доказів наявності інвестора чи реальної можливості відновлення платоспроможності боржника, ці обставини обґрунтовано враховано господарськими судами попередніх інстанцій при вирішенні питання про перехід до ліквідаційної процедури.
102. При цьому з тексту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що скаржник подавав план санації, конкретні пропозиції щодо відновлення платоспроможності боржника, відомості про потенційних інвесторів або інші дані, які б підтверджували реальну можливість відновлення господарської діяльності боржника.
103. Верховний Суд також враховує, що санація є пріоритетною судовою процедурою у справі про банкрутство, оскільки спрямована на відновлення платоспроможності боржника. Разом з тим застосування такої процедури можливе лише за наявності реальних передумов для відновлення платоспроможності боржника, підтверджених належними доказами. 
104. У цій справі господарськими судами встановлено, що збори кредиторів не приймали рішення щодо схвалення плану санації боржника, пропозиції інвесторів були відсутні, а скаржником протягом тривалого часу процедури розпорядження майном також не подано жодних конкретних пропозицій щодо відновлення платоспроможності боржника чи проекту санації. 
105. Верховний Суд також відхиляє доводи скаржника про неможливість проведення зборів кредиторів 08.05.2025 у зв`язку з неостаточним формуванням реєстру вимог кредиторів. Сам по собі статус скаржника як засновника боржника та кредитора не є достатньою підставою для висновку про необхідність продовження процедури розпорядження майном або введення санації за відсутності конкретного плану санації, пропозицій інвестора чи інших доказів реальної можливості відновлення платоспроможності боржника. Водночас із тексту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що скаржник був позбавлений можливості подати такі пропозиції або заперечення щодо переходу до ліквідаційної процедури.
106. Як установлено господарськими судами, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 за результатами попереднього засідання було затверджено реєстр вимог кредиторів, який відповідно до положень ст.ст. 47, 48 КУзПБ є підставою для визначення кількості голосів конкурсних кредиторів на зборах кредиторів. 
107. При цьому кредитори, вимоги яких заявлені після спливу встановленого КУзПБ строку, беруть участь у зборах кредиторів лише з правом дорадчого голосу та не впливають на результати голосування. 
108. Господарськими судами також установлено, що на момент проведення зборів кредиторів 08.05.2025 питання вимог ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" було вирішене чинною на той час постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025, тоді як вимоги ПрАТ "ОТІС" та ДПЗД "Укрінтеренерго" були заявлені після спливу встановленого строку, а тому їх невирішення станом на дату проведення зборів кредиторів не впливало на правомочність таких зборів та прийнятих ними рішень.
109. Доводи скаржника про те, що проведення зборів кредиторів шляхом опитування саме по собі унеможливило належне обговорення питання про перехід до ліквідаційної процедури, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій. Зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що сам спосіб проведення зборів призвів до неправильного визначення результатів голосування, позбавив скаржника можливості висловити заперечення або подати пропозиції щодо санації боржника. Натомість господарські суди встановили відсутність поданого плану санації, пропозицій інвесторів та доказів реальної можливості відновлення платоспроможності боржника.
110. Доводи скаржника щодо відсутності державної реєстрації права господарського відання боржника на майновий комплекс санаторію "Жовтень", а також щодо можливих труднощів формування ліквідаційної маси, не спростовують встановлених господарськими судами ознак неплатоспроможності боржника та самі по собі не виключають можливості відкриття ліквідаційної процедури.
111. Питання визначення складу ліквідаційної маси, належності окремих активів та можливості їх реалізації підлягають вирішенню ліквідатором у межах ліквідаційної процедури відповідно до положень КУзПБ, з урахуванням обмежень, що можуть випливати з кримінального процесуального законодавства та спеціального законодавства щодо управління активами. Водночас ці обставини самі по собі не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій про наявність у боржника ознак неплатоспроможності та не означають, що питання належності або реалізації конкретного майна вирішується цією постановою.
112. Верховний Суд також відхиляє доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції положень ст. 269 ГПК України та ненадання оцінки доводам апеляційної скарги. 
113. Зі змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 убачається, що апеляційний суд надав оцінку тим доводам апеляційної скарги, які мали значення для вирішення питання про наявність підстав для переходу до ліквідаційної процедури, зокрема щодо фінансового стану боржника, можливості санації, правомочності зборів кредиторів, правового режиму майна, арештів у кримінальних провадженнях та передачі активів в управління АРМА. 
114. Незгода скаржника з результатом такої оцінки не є самостійною підставою для висновку про порушення ст. 269 ГПК України або права на мотивоване судове рішення, якщо апеляційний суд надав відповідь на істотні доводи, які могли вплинути на результат розгляду.
115. При цьому, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо необхідності зміни п. 12 постанови Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 в частині скасування арештів та інших обмежень щодо майна боржника.
116. Так, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідно до абзацу 7 ч. 1 ст. 59 КУзПБ з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. 
117. Водночас суд апеляційної інстанції правильно врахував, що арешти майна, накладені в межах кримінального провадження, є заходами забезпечення кримінального провадження, правовий режим яких регулюється положеннями КПК України, зокрема ст. 174 КПК України, якою визначено порядок їх скасування.
118. Верховний Суд зауважує, що наявність арештів у кримінальних провадженнях та передача окремих активів в управління АРМА не виключають можливості здійснення процедур банкрутства та самі по собі не свідчать про відсутність підстав для переходу до ліквідаційної процедури, оскільки спір щодо правового режиму конкретного майна може впливати на порядок формування ліквідаційної маси, але не спростовує самих ознак неплатоспроможності боржника.
119. Питання правового режиму окремих активів підлягають вирішенню в межах ліквідаційної процедури з урахуванням положень КУзПБ, КПК України та спеціального законодавства. Відсутність на стадії підсумкового засідання окремої ринкової оцінки майнового комплексу сама по собі не спростовує висновку про наявність підстав для відкриття ліквідаційної процедури, оскільки предметом підсумкового засідання є встановлення ознак банкрутства, співвідношення активів і пасивів боржника та наявності реальної можливості відновлення платоспроможності. Визначення ринкової вартості конкретних активів, їх належності та можливості реалізації належить до питань формування і реалізації ліквідаційної маси у ліквідаційній процедурі
120. З огляду на це апеляційний господарський суд правомірно змінив резолютивну частину постанови місцевого господарського суду, уточнивши, що скасуванню підлягають арешти та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, крім тих, які застосовані у кримінальному провадженні.
121. При цьому зазначена зміна не впливає на правильність висновків господарських судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
122. Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відхиляються Верховним Судом, оскільки скаржником виокремлені висновки Верховного Суду у згаданих ним в касаційній скарзі постановах із контексту судових рішень, без урахування предмету і підстав спору, досліджуваних судами у зазначених справах доказів та встановлених фактичних обставин.
123. Так, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №906/1155/20 є безпідставними, оскільки постанова Верховного Суду з наведеним скаржником номером у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня.
124. Водночас у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна постанова Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21), правові висновки в якій сформульовані у відокремленому спорі про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство, тоді як у цій справі предметом касаційного перегляду є наявність підстав для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. 
125. Крім того, у справі №906/1155/20(906/1113/21) Верховний Суд досліджував питання моменту виникнення права на звернення із заявою про покладення субсидіарної відповідальності, формування ліквідаційної маси та визначення розміру субсидіарної відповідальності, а не питання наявності підстав для переходу до ліквідаційної процедури.
126. Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/866/20, від 30.11.2023 у справі №907/935/21, від 02.07.2024 у справі №904/1938/22 та від 25.02.2025 у справі №908/713/20 Верховний Суд відхиляє, оскільки наведені у них висновки стосуються обов`язку суду встановити дійсний фінансово-господарський стан боржника, дослідити актив і пасив боржника, оцінити повноту дій розпорядника майна та перевірити можливість відновлення платоспроможності боржника.
127. У цій справі зазначені вимоги господарськими судами попередніх інстанцій дотримані, оскільки суди дослідили аналіз фінансово-господарського стану боржника, додаткові фінансові показники станом на 31.12.2024, результати інвентаризації, відомості щодо активів і пасивів боржника, розмір кредиторської заборгованості, відсутність пропозицій щодо санації чи інвестування, а також дійшли висновку про неможливість відновлення платоспроможності боржника інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.
128. Отже, наведені скаржником правові висновки Верховного Суду не спростовують правильності висновків господарських судів у цій справі, а фактично підтверджують необхідність саме того комплексного дослідження, яке було здійснено судами попередніх інстанцій.
129. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 02.07.2024 у справі №904/4261/22 є помилковими, оскільки правові висновки у зазначеній справі сформульовані за істотно відмінних фактичних обставин. 
130. Так, у справі №904/4261/22 Верховний Суд погодився з передчасністю переходу до ліквідаційної процедури з огляду на те, що розпорядником майна не проведено належного аналізу фінансово-господарського стану боржника, інвентаризацію проведено без дослідження первинної та бухгалтерської документації, не здійснено належного пошуку майна боржника, а суди не встановили дійсний фінансово-майновий стан боржника та не перевірили можливість відновлення його платоспроможності. 
131. Натомість у цій справі господарськими судами встановлено, що розпорядником майна проведено аналіз фінансово-господарського стану боржника, здійснено інвентаризацію майна, досліджено активи та пасиви боржника, враховано результати додаткового розрахунку показників фінансового стану боржника станом на 31.12.2024, а також фінансовий і майновий стан боржника станом на 31.03.2025. Судами також встановлено відсутність пропозицій щодо санації чи інвестування боржника та відсутність доказів можливості відновлення його платоспроможності.
132. Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №915/1261/16 та від 12.10.2021 у справі №916/3619/19 Верховний Суд також відхиляє, оскільки наведені у них правові висновки не спростовують правильності висновків господарських судів попередніх інстанцій у цій справі. 
133. У зазначених постановах Верховний Суд виходив із необхідності встановлення господарським судом дійсного фінансово-майнового стану боржника, співставлення його активів та пасивів, перевірки повноти дій розпорядника майна, а також наявності чи відсутності можливості відновлення платоспроможності боржника. 
134. Водночас у цій справі господарськими судами встановлено, що розпорядником майна проведено аналіз фінансово-господарського стану боржника, здійснено інвентаризацію майна, досліджено фінансовий та майновий стан боржника, а також встановлено відсутність пропозицій щодо санації чи інвестування боржника та відсутність доказів можливості відновлення його платоспроможності.
135. На відміну від обставин справ №915/1261/16, №916/3619/19, у цій справі господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для переходу до ліквідаційної процедури саме після дослідження сукупності доказів щодо активів, пасивів, фінансового стану боржника та результатів процедури розпорядження майном.
136. З огляду на викладене доводи касаційної скарги про неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 1, 44, 48-50, 58, 61, 62 КУзПБ, ст. 269 ГПК України, ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 1 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" у подібних правовідносинах є необґрунтованими.
137. Доводи касаційної скарги та поданих скаржником письмових пояснень на відзив у частині, що стосується встановлення фінансового стану боржника, оцінки його активів і пасивів, достатності первинних документів, можливості стягнення дебіторської заборгованості та перспектив реалізації майна, фактично спрямовані на переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених ст. 300 ГПК України.
138. За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
139. Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваної постанови.
140. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, а також залишення без змін постанови господарського суду апеляційної інстанції. 
Розподіл судових витрат
141. Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі №910/26/22 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков