ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6233/26 Справа № 210/7145/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 210/7145/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О., 
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М. 
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 31 березня 2026 року, яке ухвалено суддею Скотарем Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 31 березня 2026 року, 
УСТАНОВИВ:
В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди заподіяної відповідачем під час виконання трудових обов`язків
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 14 березня 2003 року він працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» водієм пасажирського автотранспорту, а потім був переведений водієм автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху гірничого департаменту, вивозив гірничу масу в технологічному процесі з кар`єру, де здійснював трудову діяльність в шкідливих умовах. 
З липня 2025 року, в зв`язку з отриманням професійного захворювання, позивач змушений був перейти на більш легку працю: водієм автотранспортних засобів. У зв`язку з шкідливими умовами праці 23 липня 2025 року ДУ УкрНІІ проммедецини позивачу було встановлено захворювання - за діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром генералізованої ангіодистанії (IXC: стабільна тенокардія напруги ІІ ФК, дифузний кардіосклероз, НАК І ст. НМК ІІ ст. НТК ІІІ ст.: гепертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2. ГЛШ. СН І ст.: дисциркуляторна енцефолопатія з вестибулопатією); синдром полірадикулоневропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (АФ другого ступеня),деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Захворювання професійне. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: фактичне значення еквівалентного корегованого рівня загальної транспортної вібрації (віброшвидкість) становили 111-112 дБ при нормативному значенні 107 дБ, фактичне значення еквівалентного корегованого рівня загальної транспортної вібрації (віброприскорення) становило 69 дБ при нормативному значенні 65 дБ і перевищувала гранично допустимий рівень на 1-5 дБ. 
Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 28 жовтня 2025 року позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% та третю групу інвалідності на 1 рік. 
Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження. Встановлено необхідність потреби в отриманні реабілітаційної допомоги в сфері охорони здоров`я, сан-курортне лікування. 
У зв`язку з отриманням ушкодження здоров`я позивачу доводиться перебувати на постійних курсах лікування та необхідність в подальшому лікування.
У зв`язку з наведеним вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 520 000 гривень без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2026 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Piг» на користь ОСОБА_1 200 000 грн моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого позивачем у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, протягом роботи позивача у важких умовах праці, не вживав жодних заходів щодо вдосконалення та полегшення умов праці позивача, не виконував вимог норм ст. ст. 153, 158 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», що призвело до втрати позивачем здоров`я, чим завдана моральна шкода.
Судом першої інстанції не враховано, що внаслідок втрати професійної працездатності, позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно проходити лікування, приймати ліки, бо без них його стан погіршується.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання відповідача, апеляційну скаргу представника позивача - залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - адвоката Єфремову Т.О., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 14 березня 2003 року працював водієм пасажирського автотранспорту КГДМК «Криворіжсталь», 21 квітня 2006 року переведений в горнотранспортний цех водієм автотранспортних засобів ВАТ «МітталСтіл Кривий Ріг», 14 квітня 2020 року переведений в горно транспортний департамент водієм автотранспортних засобів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.11-13).
У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, позивачем отримані хронічні професійні захворювання.
Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я КНП «Криворізька міська лікарня № 16» Криворізької міської ради» № 125/25/1874/В від 28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 встановлено основний діагноз: Т75.2 – Впливи вібрації, супутній діагноз: J44.8 – Інша уточнена хронічна обструктивна хвороба легені. Захворювання професійне (а.с.19-22).
По факту даних професійних захворювань було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 серпня 2025 року (а.с.14-18).
Відповідно до пункту 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 серпня 2025 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання Позивача, є: підпадання під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та фізичного навантаження, що перевищували нормативні значення (а.с.17).
Відповідно до пункту 18 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є – фактичне значення еквівалентного коригованого рівня загальної транспортної вібрації (віброшвидкість) становило 111 - 112 дБ при нормативному значенні 107 Дб, фактичне значення еквівалентного коригованого рівня загальної транспортної вібрації (віброприскорення) становило 69 дБ при нормативному значенні 65 дБ і перевищувала гранично допустимий рівень на 1-5 дБ відповідно до вимог ДСН 3.3.6.0.39-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» (а.с. 17).
Згідно із виписки із акта огляду МСЕК номеру № 125/25/1874/В від 28 жовтня 2025 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності з 28 жовтня 2025 року та третя група інвалідності на 1 рік (а.с.20).
Згідно із виписки із акта огляду МСЕК номеру № 125/25/1874/В від 28 жовтня 2025 року позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження (а.с.20).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язано з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Встановивши, що позивач ОСОБА_1 втратив професійну працездатність внаслідок отримання професійних захворювань у зв`язку з роботою на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в умовах шкідливих виробничих факторів, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, дійшов висновку щодо завдання позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, у зв`язку з отриманими ним на виробництві відповідача професійними захворюваннями та обов`язку відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, оскільки саме останній є особою, винною в ушкодженні здоров`я позивача на виробництві, яке потягло за собою стійку втрату ним професійної працездатності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманам професійним захворюванням. 
В даному випадку, позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено, як факт ушкодження його здоров`я на виробництві при виконанні трудових обов`язків, так і завдання йому у зв`язку з цим моральної шкоди.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 200 000 грн, суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсів лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.
Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача ОСОБА_1 .
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 65 % та позивачу встановлено третю групу інвалідності. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно проходити курси лікування, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Вказане спричиняє моральні страждання, переживання, порушує нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (200 000 грн) не відповідає судовій критеріям розумності, виваженості і справедливості у даній ситуації.
Так, колегією суддів встановлено, що позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно проходити курси лікування, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Вказане спричиняє моральні страждання, переживання, порушує нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.
При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійного захворювання, працю в шкідливих умовах праці протягом 23 років 05 місяців на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», із загального стажу роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 28 років 07 місяців, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65 %, з визнанням позивача особою з інвалідністю третьої групи, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 200 000 грн до 520 000 грн.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1 211,20 грн до 5 200 грн, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави підлягає стягненню судовий збір 7 800 грн за подання позивачем апеляційної скарги (5 200 грн х 150%).
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 520 000 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 31 березня 2026 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь  ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 200 000 грн до 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень. 
Рішення суду змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, збільшивши цей розмір з 1 211,20 грн до 5 200 (п`ять тисяч двісті) грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 7 800 (сім тисяч вісімсот) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року. 

Головуючий:

Судді: