ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 травня 2026 року	Справа №160/7361/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:

26.03.26 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 з вимогами:
- Визнати протиправним рішення військова частина НОМЕР_2 ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_2 , викладене у листі від 05.03.2026 року за № 583 щодо повернення без реалізації подання про звільнення солдата ОСОБА_1 військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 електрозварника відділення бетонних робіт взводу бетонних робіт 2 мостової роти. 
- Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_2 , прийняти рішення про звільнення солдата з військової служби у запас на підставі підпункту підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, з обов`язковим урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 . 08.01.2026 року матері позивача - ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності та підтверджено, що вона потребує постійного догляду. Зважаючи на це позивачем був поданий рапорт до відповідача відповідно до якого він просив звільнитися з військової служби під час мобілізації відповідно абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорти був поданий вичерпний перелік документів, яким підтверджуються право на звільнення з військової служби під час воєнного стану. Проте, відповідач відмовив позивачу у звільненні з військової службу. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
10.04.2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти вимог викладених у позові, та зазначив, що за результатами розгляду рапорту Позивача було встановлено, відсутність документу, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. В Акті перевірки сімейного стану військовослужбовця від 28.01.2026 № 5/222 вбачається наявністю члена сім`ї першого ступеня споріднення, сина ОСОБА_3 . Зазначений документ підтверджує не відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, а наявність такого члена сім`ї, що позбавляє Відповідача звернутись з Поданням про звільнення до посадової особи, визначеної пунктом 225 Положення.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Матір позивача - ОСОБА_2 має ІІ групу інвалідності, що підтверджується копією витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 149/26/23/В
Факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 відповідно до якого ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .
Рідний брат позивача - ОСОБА_3 станом на 08.02.2026 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_5 з 29.11.2024 року, що підтверджується довідкою наданою Військовою частиною НОМЕР_5 від 08.02.2026 року №1884/43/284.
17.01.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_1 був складений акт перевірки сімейного стану військовослужбовця відповідно до якого: «Здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , окрім його сина ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не встановлено». 
20.02.2026 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 була складена заява з якої вбачається, що ОСОБА_2 із числа військовозобов`язаних членів її сім`ї першого ступеня споріднення для свого утримання (догляду) обирає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який доводиться їй рідним сином.
У зв`язку з чим, 05.03.2026 року позивачем - ОСОБА_1 військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 електрозварником відділення бетонних робіт взводу бетонних робіт 2 мостової роти військової частини НОМЕР_2 солдатом військової служби під час мобілізації був поданий рапорт до ВЧ НОМЕР_2 відповідно до якого він просив звільнитися з військової служби під час мобілізації відповідно абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Листом від 05.03.2026 року №583 Військова частина НОМЕР_2 повідомила, що Перевіривши інформацію, згідно змісту рапорту та з урахуванням зазначеного, дійсним повідомляю, про відсутність підстав для звільнення Вас з військової служби у запас через сімейні обставини або інші поважні причини під час дії особливого періоду воєнного стану, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який с особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, у зв`язку з наявністю члена сім`ї першого ступеня споріднення, сина ОСОБА_3 .
Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому в звільненні з військової служби, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2232-ХІІ).
Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону №2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-ХІІ.
Звертаючись з рапортом до командира військової частини, позивач послався на п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, відповідно до приписів яких військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Так, абз.13 п.3 ч.12 цієї статті визначено, що під час дії військового стану військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку необхідністю здійснювати догляд за своєю матірью, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує догляду, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 08.01.2026 № 149/26/23/В.
Проте, листом відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для його звільнення з військової служби, посилаючись на наявність іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення, сина ОСОБА_3 .
З конструкції норми абз.13 п.3 ч.12 с. 26 Закону №2232-ХІІ вбачається, що законодавством передбачено три умови, за наявності яких позивача може бути звільнено з військової служби:
- один із батьків військовослужбовця чи батьків дружини (чоловіка) є особою з інвалідністю І чи ІІ групи;
- така особа з інвалідністю потребує постійного догляду;
- відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.При цьому, така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку). 
Тобто, вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою, з певних об`єктивно існуючих причин.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.
Як уже згадувалось, єдиними членами сім`ї ОСОБА_2 першого ступеня спорідненості є її сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 
Членів сім`ї другого ступеня спорідненості у ОСОБА_2 немає, що сторонами не заперечується.
При цьому, брат позивача ОСОБА_3 також проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується раніше згаданою довідкою, що унеможливлює також його участь у здійсненні постійного догляду за ОСОБА_2 , інвалідом ІІ групи.
Більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_3 звертався до керівництва військової частини НОМЕР_5 , в якій він проходить військову службу, із рапортом для звільнення його з військової служби на тій же підставі, яку позивач зазначив у своєму рапорті у спірних правовідносинах.
Враховуючи зазначені обставинами, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби, діяв у межах визначених чинним законодавством.
При цьому, на переконання суду, надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матірью з інвалідністю IІ групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий догляд.
Як наслідок, суд дійшов висновку, що рішення військової частини НОМЕР_2 викладене у листі від 05.03.2026 року за № 583 щодо повернення без реалізації подання про звільнення солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 електрозварника відділення бетонних робіт взводу бетонних робіт 2 мостової роти є протиправним.
Враховуючи викладене, суд вважає, вищенаведене, достатньою підставою для звільнення позивача - ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
З урахуванням ст.9 КАС України, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матірью, як особою з ІІ групою інвалідності.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на наведене, позивачем та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт порушення його прав, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити повністю.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_2 викладене у листі від 05.03.2026 року за № 583 щодо повернення без реалізації подання про звільнення солдата ОСОБА_1 військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 електрозварника відділення бетонних робіт взводу бетонних робіт 2 мостової роти 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейними обставинами з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко