Справа № 304/503/26 Провадження № 1-кп/304/195/2026	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

  	16 червня 2026 року 	м. Перечин	

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді                 ОСОБА_1 , 
з участю секретаря судового засідання — ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 , 
його захисника – адвоката ОСОБА_5 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №12026078130000017 від 09 березня 2026 року по обвинуваченню 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Порошково Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, українця, громадянина України, раніше судимого:

- 20 травня 2025 року вироком Перечинського районного суду Закарпатської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК у виді пробаційного нагляду на строк один рік, 

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, 

У С Т А Н О В И В :

обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засуджений вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2025 року до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік та будучи 13 липня того ж року ознайомлений з обов`язками покладеними на нього вказаним судовим рішенням, попередженим про правові наслідки невиконання покладених судом обов`язків, усвідомлюючи необхідність відбування покарання і маючи реальну можливість відбути таке, у порушення вимог ч. 4 ст. 49-1 КВК України, діючи всупереч інтересам правосуддя щодо забезпечення виконання покарання, незважаючи на проведену профілактичну бесіду, умисно ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, а саме не з`явився для реєстрації до Ужгородського районного сектору № 2 філії державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області 22 липня 2025 року, 19 січня та 16 лютого 2026 року, чим порушив порядок та умови відбування даного покарання, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 3 ст. 389 КК України. 
Ухвалою судді від 16 березня 2026 року у порядку ч. 3 ст. 382 КПК України, за відсутності клопотання про розгляд обвинувального акту у порядку спрощеного провадження, розгляд даного обвинувального акта призначено у судовому засіданні з участю учасників судового провадження.
Положеннями ч. 3 ст. 381 КПК України передбачено, що спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся та показав, що про вирок суду та покладені на нього цим вироком обов`язки йому відомо. Дійсно, декілька разів він не з`явився до органу пробації для реєстрації у визначений для цього день, оскільки його не відпустили з роботи. При цьому він працює неофіційно і роботодавцю не казав, що є судимим та має виконувати відповідні обов`язки за вироком суду. Щодо офіційного працевлаштування пояснив, що не має паспорту громадянина України, оскільки не зміг виготовити такий через відсутність свідоцтва про народження. Наразі, коли його мати вийшла з в`язниці, він виготовив таке свідоцтво та буде оформляти паспорт, просив суворо його не карати.
Прокурор у судовому засіданні вважав можливим призначити обвинуваченому покарання у виді одного року обмеження волі та на підставі ст. 71, 72 КК шляхом часткового складання покарань визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді одного року п`ятнадцяти днів обмеження волі. Крім цього звертав увагу суду на пом`якшуючі покарання ОСОБА_4 обставини у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 пояснювала, що брала участь у захисті ОСОБА_4 при постановленні попереднього вироку стосовно нього і також пояснювала йому необхідність дотримання покладених судом обов`язків, однак він не до кінця виконав такі. Також просила призначити її підзахисному покарання у виді обмеження волі в межах мінімальної санкції частини 3 статті 389 КК.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема:
- поданням начальника Ужгородського РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» від 06 березня 2026 року, в якому зазначено фактичні обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, та прохання вирішити питання про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду; 
- копією вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2025 року, за яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 20 травня 2025 року між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , останнього визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 185 КК України і з урахуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначено узгоджене сторонами покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, та на підставі ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 59-1, ст. 101 КК України покладено на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу);
- копією підписки ОСОБА_4 , засудженого 20.05.2025 Перечинським районним судом за ст. 185 ч. 4 КК до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, та його письмовими поясненнями від 13 липня 2025 року, згідно з якими засудженому роз`яснено його права та зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, а також ознайомлено з наслідками ухилення від відбування покарання;
- копією постанови про встановлення днів явки на реєстрацію (реєстрації) від 13 липня 2025 року та листком реєстрації засудженого ОСОБА_4 , з якого видно, що останній тричі не з`явився для реєстрації до органу пробації (21.07.2025, 19.01.2026, 16.02.2026);
- копіями письмових пояснень ОСОБА_4 від 22 липня, 18 серпня, 15 вересня, 20 жовтня, 17 листопада 2025 року та від 26 лютого 2026 року з приводу причин його неявки до органу пробації та невиконання ним обов`язку працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного, а також попереджень про притягнення до кримінальної відповідальності від 22 липня та 17 листопада 2025 року;
- повідомленням Ужгородської філії Закарпатського обласного центру зайнятості № 448/701.1-13 від 12 березня 2026 року, за яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за послугами в сприянні працевлаштуванню у період з 20 травня 2025 року по теперішній час, до служби зайнятості не звертався. 
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) Кримінального кодексу, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.
Таким чином повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши і оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точи зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_4 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення в ході судового розгляду винуватості у вчиненні ним ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, а відтак кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 389 КК України.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява № 25). Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок.
Як особа ОСОБА_4 за місцем постійного проживання характеризується посередньо, порушує громадський порядок, однак скарги та заяви на його поведінку до виконкому Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району не надходили, не одружений, освіту не здобуває, офіційно не працює, на диспансерному обліку у лікаря нарколога/психіатра не перебуває.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та його молодий вік.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому суд не знаходить. 
Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, враховуючи, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є молодим за віком, посередньо характеризується за місцем постійного проживання, а також наявність пом`якшуючих покарання обставини та відсутність обставин, що обтяжують таке, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд, для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, прийшов до висновку, що ОСОБА_4 необхідно та достатньо призначити покарання у виді обмеження волі в межах мінімальної санкції частини статті, за якою кваліфіковано його дії.
Крім цього, як роз`яснено в п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року покарання призначається за сукупністю вироків (ст. 71 КК), коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Оскільки ОСОБА_4 відповідно вчинив даний злочин після ухвалення вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2025 року, за яким йому було призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік та наразі невідбутий строк такого покарання за даними довідки начальника Ужгородського РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_7 від 09 червня 2026 року склав 3 місяці 28 днів (з 06.03.2026 по 02.07.2026), тому суд призначатиме покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України, частково приєднуючи покарання за попереднім вироком.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.
Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не вживалися. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Керуючись статтями 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д  

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. 
На підставі статей 71, 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2025 року у виді 3 (трьох) місяців 28 (двадцяти восьми) днів пробаційного нагляду, що відповідає трьом місяцям двадцяти восьми дням обмеження волі, та остаточно до відбуття за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (рік) 15 (п`ятнадцять) днів.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

  	Головуючий: 	ОСОБА_1