Справа № 274/2012/26 
Провадження № 3/0274/457/26

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026   м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Мороко С.В., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Головного управління ДПС у Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, працює головою комісії з припинення державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 108)", зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні має двох неповнолітніх дітей, РНОКПП НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,
в с т а н о в и в :
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , голова комісії з припинення ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 108)", вчинив правопорушення ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, всього у сумі 1 049 844 грн, в т.ч.: 2019 р. – 697 894 грн., 2020 р. – 316 848 грн., 2021 р. – 32 606 грн., 2024 р. – 2 700 грн., чим порушено вимоги п.п 14.1.39 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 п. 44.2 ст. 44, ст. 46 Податкового кодексу України.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 винуватим себе не визнав, пояснив, що правопорушень не вчиняв. Зауважив, що виявлені правопорушення були вчинені 2019, 2020, 2021, та в І-му кварталі 2024 року, а він є головою комісії з припинення державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 108)" з 16.09.2024.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, надані:
- протокол № 128 про адміністративне правопорушення від 27.02.2026;
- копію окремих сторінок (1-3, 18-22, 53-56) з акту документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 27.02.2026 № 3475/06-30-07-07/08680023.
Дослідивши надані докази в їх сукупності, суддя дійшов такого висновку.
Диспозицією ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері оподаткування.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні таких діянь: а) відсутність податкового обліку; б) порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Тобто, при зазначенні в протоколі про адміністративне правопорушення суті адміністративного правопорушення, необхідно не лише вказувати факт порушення порядку ведення податкового обліку і його наслідки, але й зазначати, чи є відповідне порушення наслідком невиконання особою своїх службових обов`язків, встановивши, коли і ким такі службові обов`язки для неї були визначені.
Однак, у вищевказаному протоколі щодо ОСОБА_1 не зазначено суть адміністративного правопорушення, тобто: які саме конкретно протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складений протокол, які саме дії чи бездіяльність ОСОБА_1 становлять об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.
Як вбачається зі змісту наданого ОСОБА_1 наказу Міністерства юстиції України від 16.09.2024 № 2271/7 «Про внесення змін до складу комісії з припинення державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 108)"» призначений головою комісії ОСОБА_1 лише з 16.09.2024. Проте, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, йому інкримінуються порушення за 2019, 2020, 2021 та 2024 роки. Відповіді на те, якими саме діями чи бездіяльністю у вказані періоди часу ОСОБА_1 міг вчинити такі правопорушення, не бувши відповідальним за фінансово-господарську діяльність платника податків, що також відображено в п. 2.2. акту № 3475/06-30-07-07/08680023, надані до суду матеріали не містять.
В протоколі також не вказані місце та час його вчинення правопорушення, адже в графі «Дата, час і місце вчинення порушення» зазначено: «акт перевірки ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№108)", код згідно ЄДРПОУ 08680023, від 27.02.2026 №3475/06-30-07-07/08680023», а відтак складений протокол не відповідає вимогам законодавства, зокрема наведеним вище вимогам ст. 256 КУпАП.
Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки.
Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України (надалі ПК України) результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає результати. 
Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства. При цьому акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує, не змінює не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.
Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.
Таким чином, акт перевірки не може слугувати єдиним належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм ПК України, акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено ч. 1 ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Однак, жодних інших належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, суду не надано.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом у справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, що б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви суду.
Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти росії» та «Карелін проти росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
Обов`язок доведення факту вчинення адміністративних правопорушень покладений на орган чи посадову особу, уповноважені державою на складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначений факт повинен бути доведений поза розумним сумнівом шляхом надання суду належних, допустимих та достатніх доказів.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких належать: забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтями 33, 247, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -
п о с т а н о в и в :
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя С.В. Мороко