ЄУН: 336/7144/25
Провадження №: 2/336/360/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., за участю секретаря судового засідання Прохорової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісною позовною заявою Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
29 липня 2025 року до суду, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що між Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори:
1. 09.02.2019 кредитний договір №2001243704201, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 17 800 грн.;
2. 19.05.2021 кредитний договір №1001878015101, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 10 000 грн.
Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001878015101 від 19.05.2021, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості.
Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua.
Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 склала:
1) По кредитному договору від 09.02.2019 № 2001243704201 - 25136.02 (двадцять п`ять тисяч сто тридцять шість гривень 02 копійки) грн., з яких: 16212.83 грн. – заборгованість за кредитом; 8923.19 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією;
2) По кредитному договору від 19.05.2021 № 1001878015101- 14225.74 (чотирнадцять тисяч двісті двадцять п`ять гривень 74 копійки) грн., з яких: 8750.09 грн. – заборгованість за кредитом; 2.9 грн. – заборгованість процентами; 5472.75 грн. – заборгованість за комісією.
Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.04.2025 склала 39361,76 грн.
Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.
Зважаючи на вищевикладене, представник позивача просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у розмірі 39361,76 грн., сплачений судовий збір.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подання відзиву відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України та право пред`явлення зустрічного позову.
29 серпня 2025 року, від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Працевитого Г.О., через систему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії.
Зустрічна позовна заява була обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не погоджується з заявленим позивачем розміром заборгованості, у зв`язку з незаконним нарахуванням комісії в розмірі 5472,75 грн. за договором № 1001878015101 від 19.05.2021 року. Вказана комісія за обслуговування кредиту є незаконною відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 5 Договору «Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості» Розділу «Споживчий кредит» Заяви №1001878015101 до приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Розділу 4 «Щомісячна комісія за обслуговування кредиту» Паспорту споживчого кредиту, встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 3,99%. База нарахування щомісячної комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі. 
Розділом 5 «Порядок повернення кредиту» Паспорту споживчого кредиту визначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 399,00 гри. до сплати щомісяця, а сума, яка має бути сплачена за весь період кредитування - 9 576,00 грн. При цьому жодної додаткової інформації, про те, що розуміється (які саме послуги) під обслуговуванням кредитної заборгованості вищезазначені пункти не містять. Таким чином, Договір містить умови, щодо сплати позичальником комісії щомісячно в розмірі 3,99% за додаткові послуги, перелік яких не визначено, від суми кредиту в розмірі 10 000,00 грн., тобто 399,00 грн. (щомісячно), на весь строк кредитування (24 місяці). 
За час з 19.05.2021 р. позивач не отримувала від Банку жодних послуг щодо обслуговування кредитної заборгованості, крім повідомлення раз на місяць про поточний розмір заборгованості за кредитом. Фактично, це є дією, яка вчиняється на користь кредитора, оскільки кредитор зацікавлений першочергово в поверненні боргу.
Ані в заяві №1001878015101, ані в паспорті споживчого кредиту, не визначено які саме дії на користь позивача здійснює банк на суму 399,00 грн. щомісячно, відсутній перелік або відомості про будь-які послуги. Умова щодо нарахування комісії є несправедливою, порушує вимоги статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим, відповідач за первісним позовом звертається до суду з метою визнання недійсним п. 5 Розділу «Споживчий кредит» Заяви № 1001878015101на приєднання до ДКБОФО від 19.05.2021 р.
Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить суд при розгляді справи застосувати правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 № 4-44цс21, 496/3134/19. Визнати недійсним пункт 5 Розділу «Споживчий кредит» Заяви № 1001878015101 від 19.05.2021 р. на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаною між ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк», що передбачає обов`язок позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%. Зобов`язати Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 1001878015101 на приєднання до ДКБОФО від 19.05.2021 р. з огляду на нікчемність пункту 5 «Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості» Розділу «Споживчий кредит» Заяви № 1001878015101 до ДКБОФО від 19.05.2021 року, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності. 
Ухвалою суду від 29.09.2025 року, було ухвалено прийняти зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії. Об`єднати зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії в одне провадження №336/7144/25 провадження №2/336/360/2026 з первісним позовом Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Перейти до розгляду справи за первісною позовною заявою Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії, за правилами загального позовного провадження. Призначити підготовче засідання у справі на 13 год. 45 хв. 24 листопада 2025 року.
Ухвалою суду від 16.04.2026 року було закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки в особистий електронний кабінет в системі «Електронний суд». В первісному позові просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. На зустрічну позовну заяву відзиву або пояснень на надав.
Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_1 та її представник адвокат Працевитий Г.О. в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлялись належним чином у встановленому законодавством порядку, від представника ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі відповідачки за первісним позовом та її представника, зустрічну позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що 09 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 була підписана заява № 2001243704201 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої ОСОБА_1 просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну картку, встановити на поточний рахунок кредитний ліміт в розмірі 14000 грн. Розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування Кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки.
Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 беззастережно підтверджує, що вона приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладання Договору страхування на зазначених умовах.
Також, 09.02.2019 року відповідачка ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви № 2001243704201 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
В пункті 4 Паспорту споживчого кредиту, зазначена процентна ставка, відсотків річних 47,88 %, тип процентної ставки фіксована, реальна річна процентна ставка 47,88 %.
Також, 19 травня 2021 року між Акціонерним товариством «ПУМБ» та відповідачкою ОСОБА_1 була підписана заява № 1001878015101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої ОСОБА_1 просила надати їй споживчий кредит на загальні цілі – GP Standard BCEЯСНО(24) на суму 10 000 грн. на строк 24 місяців. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%. Розмір процентної ставки 0,01% річних. Схема повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами).
Вказані умови кредитування викладені і у паспорті споживчого кредиту до вказаної заяви, який підписано ОСОБА_1 особисто.
Також у вказаній заяві про приєднання № 1001878015101 викладений графік платежів, згідно якого платіжними періодами є 19.05.2021-19.05.2023, сума платежу за розрахунковий період 815,71 щомісяця та 815,59 останній платіж, усього за 24 періодів 19576,92 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 399,00 грн. щомісяця, а всього 9576 грн.
Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані мені в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку).
Заяви відповідача про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, становлять укладений сторонами договір, який є договором приєднання в силу ст. 634 ЦК України, що підтверджується їхніми підписами в заяві.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом ст. 208 ЦК України за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою, а договір між сторонами не становить виключення з цього правила.
Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як було зазначено, заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001243704201 віл 09.02.2019 року, №1001878015101 від 19.05.2021 року, разом з паспортами споживчих кредитів підписані особисто споживачкою ОСОБА_1 .
Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Позивач АТ «ПУМБ» виконало свої обов`язки за договорами №2001243704201 віл 09.02.2019 року, №1001878015101 від 19.05.2021 року та надало відповідачу кредитні кошти.
Зазначений факт підтверджується виписками з особових рахунків відповідачки ОСОБА_1 , які наявні в матеріалах справи.
У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Представник позивача за первісним позовом зазначає, що відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим за вказаними договорами у неї виникла заборгованість.
Згідно розрахунків заборгованості АТ «ПУМБ» заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 склала:
1) По кредитному договору від 09.02.2019 № 2001243704201 - 25136.02 (двадцять п`ять тисяч сто тридцять шість гривень 02 копійки) грн., з яких: 16212.83 грн. – заборгованість за кредитом; 8923.19 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією;
2) По кредитному договору від 19.05.2021 № 1001878015101- 14225.74 (чотирнадцять тисяч двісті двадцять п`ять гривень 74 копійки) грн., з яких: 8750.09 грн. – заборгованість за кредитом; 2.9 грн. – заборгованість процентами; 5472.75 грн. – заборгованість за комісією.
Щодо заборгованості за договором № 2001243704201 від 09.02.2019 року, суд звертає увагу, що вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Доказів сплати заборгованості або заперечень щодо заборгованості суду не надано.
Зі ст. 1054 ЦК України встановлюється, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором № 2001243704201 від 09.02.2019 року виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 09.04.2025 року у неї виникла заборгованість за договором в сумі 25136.02 грн.
Суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного Товариства «Перший Українській Міжнародний Банк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001243704201 від 09.02.2019 року в розмірі 25136,02 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами №1001878015101 від 19.05.2021 року, вирішуючи позовні вимоги АТ «ПУМБ» та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , суд звертає увагу на наступне.
Як зазначено вище, згідно розрахунків заборгованості АТ «ПУМБ» заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 по кредитному договору від 19.05.2021 № 1001878015101 склала - 14225.74 (чотирнадцять тисяч двісті двадцять п`ять гривень 74 копійки) грн., з яких: 8750.09 грн. – заборгованість за кредитом; 2.9 грн. – заборгованість процентами; 5472.75 грн. – заборгованість за комісією.
Як було зазначено вище з відповідно до п. 5 Договору № 1001878015101 від 19.05.2021 року «Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості» та Розділу 4 «Щомісячна комісія обслуговування кредиту» Паспорту споживчого кредиту, встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 3,99%. База нарахування щомісячної комісії розраховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі.
Розділом 5 «Порядок повернення кредиту» Паспорту споживчого кредиту визначено суму за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 399,00 грн. до сплати щомісяця, а сума, яка має бути сплачена за весь період кредитування - 9 576,00 грн.
Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом вважає нарахування вказаної комісії несправедливою.
Суд погоджується з позицію ОСОБА_1 , оскільки згідно із частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 12.09.2023 у цивільній справі №204/224/21 констатуючи відсутність виключної правової проблеми з приводу встановлених банками різного роду комісій у кредитних договорах, які є нікчемними, наголосила на тому, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає, передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладення договору №1001878015101 від 19.05.2021 року.
За таких обставин, положення договору № 1001878015101 від 19.05.2021 року в частині встановлення позичальнику обов`язку зі сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно є нікчемною.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 1001878015101 від 19.05.2021 року, відповідачкою ОСОБА_1 було оплачено в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту 1249,91 грн.
Також, окремо відповідачкою вносились оплати на рахунок погашення комісії у наступні періоди: 19.06.2021р. – 399,00 грн., 19.07.2021р. – 399,00 грн., 19.08.2021р. – 219,65 грн.
Так загальна сума сплаченої відповідачкою комісії складає 1017,65 грн.
Банком заявлена вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 750,09 грн.
Оскільки ОСОБА_1 вже сплачено комісію, яка по своїй суті є незаконною та суперечить вимогам чинного законодавства – сума боргу повинна розраховуватися наступним чином: 8 750,09 (борг по тілу кредиту) – 1 017,65 грн. (сплачена комісія) = 7 732,44 грн.
Нарахована банком комісія у договорі № 1001878015101 від 19.05.2021 року в сумі 5472,75 грн. не підлягає стягненню.
Таким чином, реальна заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1001878015101 від 19.05.2021 року складає: 7735,34 грн., яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 732,44 грн., за процентами 2,9 грн.
У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 1001878015101 від 09.02.2021 року підлягають частковому задоволенню, а саме з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором №1001878015101 від 19.05.2021 року у розмірі 7735,34 грн. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом, суд звертає увагу, що однією з позовних вимог представник позивача зазначив «При розгляді справи застосувати правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022».
Суд звертає увагу сторону позивача за зустрічним позовом, що судом при вирішенні первісних вимог визнано нарахування комісії за вказаним договором нікчемною, однак вказана вимога за своєю природою не є позовною вимогою в цивільному судочинстві, а фактично нормативним обґрунтування позиції ОСОБА_1 щодо нарахування комісії.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «ПУМБ» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №1001878015101 від 19.05.2021 року, суд звертає увагу, що при вирішенні первісних позовних вимог судом фактично, застосовуючи правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року, було перераховано розмір заборгованості, яка підлягає стягненню за вказаним договором та зараховано сплачену ОСОБА_1 комісію за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми боргу за кредитом.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 у зустрічному позову про визнання недійсним пункту 5 розділу «Споживчий кредит» заяви №1001878015101 від 19.05.2021 року, суд зазначає наступне.
Як зазначено вище, судом при розгляді справи зроблено висновок про те, що сплата комісії за вказаним договором щомісячно є нікчемною з моменту укладення договору, відтак відсутні підстави для стягнення такої з відповідача за первісним позовом.
Отже, позовна вимога про визнання недійсними положень про нарахування вказаної комісії не підлягає задоволенню, оскільки є неналежним способом захисту.
У цивільному праві України закріплений підхід, при якому нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України).
Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) зазначено, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №755/11636/21(провадження №61-7098св22), від 08.02.2023 у справі №168/349/20(провадження №61-2223св21), та постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову
Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно із ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Таким чином, суд приходить до висновку, що первісна позовна заява підлягає частковому задоволення, а у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.
Враховуючи викладене, судом вирішено відповідним чином і питання розподілу судових витрат.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що первісний позов Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» було задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 2022,95 грн.
Оскільки у задоволенні зустрічного позову судом відмовлено, суд відмовляє у стягненні з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 суми понесених судових витрат.
Керуючись ст.2,4,12,13,15,76-78,81,141,258,259,264,265,273,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :
Первісну позовну заяву Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №2001243704201 від 09.02.2019 року у розмірі 25136,02 грн. (двадцять п`ять тисяч сто тридцять шість гривень 02 копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 1001878015101 від 19.05.2021 року у розмірі 7735,34 грн. (сім тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 34 копійки). Всього стягнути 32 871 (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят одну) гривню 36 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2022,95 грн.(дві тисячі двадцять дві гривні 95 копійок).
В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Інформація про учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», ЄДРПОУ: 14282829, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.А.Галущенко