Справа № 761/3536/25
Провадження № 2/761/2012/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.,
при секретарі судового засідання - Лазуренко А.В.,
за участі представника позивача - ОСОБА_11,
представника відповідача 1 - Свириденко А.Г.,
представника відповідача 2 - Курилюка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження (в режимі відеоконференції), сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в якій просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 12 180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) гривень 54 копійок матеріальної шкоди та 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначено, що 27.06.2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та 7 місячний син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на автомобілі Toyota Avalon з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , прямували за кордон до міста Відень, Австрія.
Близько 14:00 на пункті пропуску через державний кордон України «Краківець» (Львівська область) інспекторами прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було вчинено ряд неправомірних дій відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
З незрозумілих причин інспектори затримали позивачку, її матір та сина, та відібрали закордонні паспорти.
Вилучивши закордонні паспорти ОСОБА_2 (серія НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 (серія НОМЕР_4 ), прикордонники провели детальний обшук автомобіля позивача.
Після повної перевірки авто ОСОБА_1 забрали у приміщення, залишивши ОСОБА_2 та 7-місячного грудного ОСОБА_3 на вулиці.
В подальшому, ОСОБА_1 змусили підписати документи про вилучення закордонного паспорту та щодо відмови у перетині державного кордону.
В подальшому, ОСОБА_1 змусили підписати документи про вилучення закордонного паспорту та щодо відмови у перетині державного кордону. Слід зауважити, що внаслідок тривалого тримання ОСОБА_2 працівниками прикордонної служби у приміщенні біля кондиціонеру, остання захворіла та була вимушена звернутися за наданням медичної допомоги. За консультативним висновком отоларинголога від 20.07.2024 ОСОБА_2 було встановлено діагноз гострий ларингіт, хронічний фарингіт. Як вбачається з рішення про відмову в перетині державного кордону України від 27 червня 2024 року ОСОБА_2 відмовлено у перетині державного кордону з причин відсутності дійсного паспортного документу. З рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 27 червня 2024 року ОСОБА_4 відмовлено у перетині державного кордону з причин відсутності дійсного паспортного документу. З акту про вилучення/тимчасове затримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 27 червня 2024 року вбачається про тимчасове вилучення паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 11.01.2018 року, орган, що видав 3240. Так, на вказане рішення ОСОБА_1 було подано скаргу, з проханням скасувати рішення про відмову у перетині державного кордону від 27.06.2024 року, прийняте щодо ОСОБА_1 ; скасувати акт про вилучення/тимчасове затримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон від 27.06.2024 року, прийнятий щодо ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії уповноважених осіб Держприкодонслужби України щодо проведення допиту ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії уповноважених осіб Держприкордонслужби України щодо проведення огляду телефону ОСОБА_1 ; зобов`язати повернути паспорт ОСОБА_1 НОМЕР_5 , виданий 11.01.2018 року, орган, який видав: 3240.
Тривалий час вилучені закордонні паспорта ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не поверталися, у серпні 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 здійснили виготовлення нових закордонних паспортів.
ОСОБА_1 отримала паспорт номер НОМЕР_6 , виданий 01.08.2024 року, орган, що видав 3222; ОСОБА_2 отримала паспорт номер НОМЕР_7 , виданий 01.08.2024 року, орган, що видав 3222.
5 листопада 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали висновок експертного дослідження №2149/66 від Головного експертно-криміналістичного центру Державної прикордонної служби України. 
Висновок дослідження: Паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 07.09.2017 року на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 11.01.2018 року на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідають за своїми характеристиками аналогічним паспортним документам, які видаються/видавалися уповноваженими органами.
Тобто, за результатами вказаного висновку можна зробити обґрунтований висновок про те, що з огляду на неправомірні дії здійснені начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділенняінспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенанта ОСОБА_7 .
ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина, ОСОБА_8 , було протиправною позбавлено можливості перетнути кордон України.
Відтак, в результаті неправомірній діяльності інспекторів прикордонного контролю, ОСОБА_1 , перенесла значний стрес, що створило їй емоційну напругу та дискомфорт.
Позивач вважає, що такими неправомірними діями їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в суму 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень. Завдана шкода полягає в понесених стражданнях, викликаних свавільним нехтуванням її прав, неправомірній діяльності інспекторів прикордонного контролю. 
Крім моральної шкоди, ОСОБА_1 було завдано також і матеріальних збитків, що виразилися в понесених витратах на харчування та проживання, що в загальному розмірі становить 12 180,54 грн. (страхування автомобіля 3169,00 грн., проживання в готелі ( 850,50 грн., 1362 грн., 1362 грн.), АЗС (681,87 грн., 588,10 грн., 508,00 грн., 883,05 грн.,897,32 грн.) аптека (118,30 грн., 16 грн.,), харчування (140 грн., 150 грн., 570 грн., 89,60 грн., 252,30 грн., 137,00 грн., 79 грн., 170 грн., 156,50 грн).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2025 було відмовлено у відкритті провадження.
Постановою Київського апеляційного суду від 08.04.2025, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2025 скасовано та справу направлено для продовження розгляду.
26 травня 2025 року згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29.05.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.
12 червня 2025 року до суду представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву. У відзиві останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що Адміністрація Держприкордонслужби є неналежним відповідачем у цій справі. Вважає, що розмір шкоди є необґрунтованим та неправомірним.
13 червня 2025 року до суду представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою від 10.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з викладених в позові підстав.
Представник відповідача 1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в позові відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов.
Представник відповідача 2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в позові відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов.
Представник відповідача 3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до приписів ст. ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з положеннями ч. 1ст. 16 ЦК України та ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).
Положеннями ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Водночас, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
В судовому засіданні встановлено, що 27 червня 2024 року перебуваючи в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Краківець», під час проходження паспортного контролю на виїзд з України, у ході перевірки наданих позивачем документів, в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенанта ОСОБА_9 , виникли сумніви, щодо дійсності паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданий органом 3240 11.01.2018 на ім`я ОСОБА_10 , а саме щодо можливих ознак часткової підробки паспортного документу (ознаки перепрошивки документу). 
В подальшому у позивача було вилучено вищезазначений паспорт громадянина України для виїзду за кордон, про що було складено акт про вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 27.06.2024 та відмовлено в перетині державного кордону на виїзд з України позивачу, про що було складено рішення від 27.06.2024 про відмову в перетині державного кордону України у зв`язку із відсутністю дійсного паспортного документу.
За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки і завдавала шкоди, отже доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Суд звертає увагу, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
З висновків ВС, викладених у постанові від 25.05.2022 №487/6970/20, завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади (посадової особи), позивач зобов`язаний довести наявність шкоди, спричиненої стражданнями чи приниженнями, та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав,та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди.
Так, позивачем, не тільки не доведено, але й не наведено, у чому полягали душевні переживання та страждання, тим самим не розкрито змісту емоцій, що позбавляє суд можливості визнати такі стражданнями чи приниженнями.
Таким чином, відшкодування моральної шкоди є саме наслідком протиправної поведінки, тобто можливе виключно за наявності вини.
Тільки при наявності вини може бути розглянуто питання про відшкодування моральної шкоди, яке є похідним від протиправної поведінки. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, залежить від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Разом з тим, на час звернення до суду з зазначеною позовною заявою та розгляду даної справи відсутнє судове рішення про визнання судом протиправної поведінки (рішення, дії чи бездіяльності) посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено наявність моральної шкоди завданої відповідачем та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову та відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов є необгрунтованим та задоволенню не підлягає в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 110, 141, 142, 206, 258, 259, 263-266, 268, 354, 355 ЦПК України; ст. 56 Конституції України; ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. ст. 13, 15, 16, 23, 1167 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повні ім`я та найменування сторін:
позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_8 ;
відповідач Адміністрація Державної прикордонної служби України, ЄДРПОУ 00034039, адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 26;
відповідач Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_2 ;
відповідач Державна казначейська служба України, ЄДРПОУ 37567646, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.
Повний текст рішення суду складено 25.03.2026.

Суддя Андрій АНОХІН