КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 756/8179/25 Головуючий у суді першої інстанції - Шевчук А.В.
Номер провадження № 22-ц/824/8208/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Шевчука А.В., у місті Києві, у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 112 943,38 грн., яка складається з: заборгованості заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 21 331,11 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3 242,33 грн, 3% річних у розмірі 797,73 грн;
заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4 431,75 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 673,63 грн, 3% річних у розмірі 165,74 грн; 
заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого опалення у розмірі 21 604,43 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3 283,87 грн, 3% річних у розмірі 802,62 грн; 
заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 180,08 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 547,37 грн, 3% річних у розмірі 380,71 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 26 405,05 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 668,15 грн, 3% річних у розмірі 685,68 грн, пеня у розмірі 834,25 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 9 743,71 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 220,04 грн, 3% річних у розмірі 290,49 грн; 
заборгованість з плати за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 1 397,46 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 167,30 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875 - IV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 № 830.
Послуги надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів приєднання. Договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ був опублікований в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір. Позивачем на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Факт отримання послуг Споживачем є свідченням повного і беззастережного акцепту умов договору.
Позивач стверджував, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднаний до мереж теплопостачання та водопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01.11.2021 споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 послуги ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачу платіжні документи на плату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.
Проте, відповідач у порушення вимог законодавства своєчасно не сплачував за спожиті послуги з ЦО/ЦПГВ та ТЕ/ПГВ в результаті чого утворилась заборгованість.
Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Таким чином, за вищевказаною адресою, у відповідачів також існує заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води, зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання опалення та заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії.
Також, посилався на те, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору.
Згідно з п. 3.4.2. договору цесії, навий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або у Додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованості.
Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києвавід 10 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
26 червня 2025 року ОСОБА_1 подано до суду зустрічну позовну заяву до КП «Київтеплоенерго», Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у якому позивач просить зобов`язати КП «Київтеплоенерго» укласти із ним письмовий індивідуальний договір на постачання теплової енергії та гарячої води; письмовий індивідуальний договір на згоду обробки персональних даних; зобов`язати проводити нарахування плати з постачання гарячої води на підставі даних приладів обліку встановлених у його помешканні, а Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язати встановити всіх постачальників житлово-комунальних послуг та витребувати у них дані про розміри нарахувань за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 ; зобов`язати у найкоротший строк оформити ОСОБА_1 субсидію для оплати житлово-комунальних послуг.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до КП «Київтеплоенерго», ГУ ПФУ в м. Києві про зобов`язання вчинити дії - відмовлено. Зустрічну позовну заяву із доданими до неї матеріалами повернуто ОСОБА_1 . 
Не погоджуючись із ухвалою суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що зустрічний позов та первинний позов взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки вимоги виникають з одних правовідносин і задоволення зустрічного позову може виключити повністю задоволення первісного позову. 
Суд апеляційної інстанції забезпечив право позивача КП «Київтеплоенерго» подати відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, направивши ухвалу Київського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року про відкриття апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою до особистого кабінету КП «Київтеплоенерго» у підсистемі (модуля) ЄСІТС Електронний суд. 
Ухвалу про відкриття провадження КП «Київтеплоенерго» отримало в особистому кабінеті Електронного суду 08.04.2026 о 09:00:37, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.
Останнім днем для подання відзиву, з урахуванням положень ст. 124 ЦПК України, було 18 квітня 2026 року.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції..
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви та її повернення мотивував своє рішення тим, що оскільки позови є різними за своєю правовою природою, обраним способом захисту, заявлені в них вимоги є різними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін спору, що зумовлює самостійний предмет їх доказування, суд прийшов до висновку, що спільний розгляд вказаних позовів є недоцільним, а тому вбачає визначені законом підстави для повернення зустрічної позовної заяви заявнику.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Відповідно дот частини другої статті 49 ЦПК України одним із спеціальних прав відповідача є право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Зустрічний позов - це позов, який подається відповідачем до позивача у тому самому судовому процесі задля захисту проти первісних позовних вимог.
Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення постановлення суперечливих судових рішень.
Частиною першою статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Спеціальні вимоги щодо змісту зустрічного позову та умови його прийняття до спільного розгляду з первісним позовом визначено частиною другою статті 193 ЦПК України. Так, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина третя статті 193 ЦПК України).
Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємо суперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
У постанові від 20 березня 2019 року у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У цій справі предметом первісного позову є вимоги КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості за уже наданні житлово-комунальні послуги за минулий період , а предметом зустрічного позову  ОСОБА_1 є вимоги, щодо захисту його прав споживача з підстав зобов`язання позивача укласти з відповідачем індивідуальний договір на постачання теплової енергії який буде поширюватися щодо прав сторін у майбутньому, а крім того відповідачем ініційовано вимоги не лише до позивача, а й до інших юридичних осіб, які не є учасниками первісного позову.
Проаналізувавши зміст вимог первісного та зустрічного позовів суд доходить висновку, що вимоги обох позовних заяв стосуються відносин, що виниклии між сторонами щодо надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення зустрічного позову заявнику, оскільки об`єднання вказаних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, адже позови містять різний предмет, зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню.
Так, вимоги первісного позову обумовлені неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості наданих житлово-комунальних послуг, в той час як зустрічний позов стосується вимог щодо зобов`язання укладення договору та зобов`язання інших юридичних осіб у вчиненні дій, які не взаємопов`язані із виникненням вимог у первісному позові.
Суд першої інстанції не позбавлений можливості вирішити позовні вимоги товариства без одночасного вирішення зустрічного позову, а ОСОБА_1 не позбавлений права пред`явлення до суду самостійного (а не зустрічного) позову з заявленими ним вимогами, що не порушує його права на доступ до правосуддя.
Апеляційний суд також звертає увагу, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом може призвести до безпідставного затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а також, що зустрічний позов мав бути прийнятим та розглянутим разом з первісним позовом, оскільки вимоги є взаємопов`язані і спільний їх розгляд доцільним, колегія суддів оцінює критично, оскільки первісні та зустрічні позовні вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.
Оскільки суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про повернення зустрічної позовної заяви із тих підстав, що за своїм предметом вони не є взаємопов`язаними і задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову й спільний їх розгляд є недоцільним, то апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року.
З огляду на вищевикладені обставини справи апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року підлягає залишенню без змін.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді : 

_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв