ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/508/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Аюпової Р.М. 
при секретарі судового засідання Задорожний К.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Граве Україна" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 65); 	
до 	Приватного підприємства "Промтранссоюз" (61091, м. Харків, проїзд Стадіонний, 2, кв. 49), Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30). 	
про 	стягнення коштів у розмірі 44 768, 86 грн	
за участю представників:
позивача - не з`явився;
відповідача - Дячкіна Т.О. 

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Граве Україна", м. Київ, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Приватного підприємства "Промтранссоюз", м. Харків, про стягнення страхового відшкодування в розмірі 44 768, 86 грн. Також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/508/26. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
10.03.2026 відповідачем надано до суду клопотання про залишення позову без розгляду (вх. № 5707).
19.03.2026 відповідач надав до суду відзив на позов (вх. № 6619), в якому заперечуючи проти позову, зазначає, що оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Перша», то обов`язок відшкодувати шкоду позивачу покладається на неї. Тому відповідач вважає, що відшкодування збитків, завданих відповідачем, має здійснити його страховик – ПрАТ «СК «Перша», оскільки ліміт відповідальності не перевищений. При цьому, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Отже, на думку відповідача, позивачем не підтверджено документально фактичний розмір про виконання обсягу відновлювальних (ремонтних) робіт, а саме: відсутні в матеріалах справи договори, акти виконаних робіт, рахунки з СТО тощо. Також заперечував проти заявлених до відшкодування витрат позивача на правничу допомогу.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 вирішено розгляд справи № 922/508/26 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша", м. Київ. Призначено судове засідання на 01.04.2026 о 14:30 год.
15.04.2026 позивач надав до суду відповідь на відзив на позов (вх. № 8994), в якій зазначив, що ПрАТ СК «Перша» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 113 803, 94 грн згідно звіту за вирахуванням 1 500, 00 грн франшизи за полісом ОСАГО), які були перераховані на рахунок ПрАТ «Граве Україна». Таким чином, ПрАТ СК «Перша»» виплатило страхове відшкодування на користь позивача у загальному розмірі 112 303, 94 грн відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Однак, суми грошових коштів в розмірі 112 303, 94 грн не достатньо для покриття всіх збитків, яких позивач зазнав у зв`язку із настанням страхового випадку 29 жовтня 2024 року. Разом з тим, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в межах ліміту відповідальності страховика за полісом ОСАГО становить 44 768, 86 грн (157072,80 гривень (загальна сума збитку) 112303,94 гривень (страхове відшкодування, яке сплатило ПрАТ СК «Перша» = 44768,86 гривень). Оскільки, ОСОБА_1 під час вчинення дорожньо- транспортної пригоди знаходився в трудових відносинах з відповідачем та виконував свої трудові, службові обов`язки, то в даному випадку необхідно застосувати вимоги ст. 1172 ЦК України, а саме: юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
17.04.2026 третьою особою надані до суду письмові пояснення (вх. № 9245), в яких повідомив, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» звернулося до ПрАТ СК «Перша» із заявою про страхове відшкодування, розглянувши дану заяву ПрАТ СК «Перша» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 112 303, 94 грин (113 803, 94 грн згідно звіту за вирахуванням 1 500,00 грн франшизи за полісом ОСАГО), які були перераховані на рахунок ПрАТ «СК «Граве Україна». Також зазначив, що відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП – особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
17.04.2026 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив на позов (вх. № 9361), в яких зазначив про недоведеність позивачем збитків у розмірі 157 072, 80 грн, а, отже, відповідач не може компенсовувати "всліпу" сплачені кошти за договором майнового страхування, також включаючи витрати на відновлення тих запчастин, пошкодження яких не відноситься до ДТП.
Процесуальний рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.
У судове засідання 22.04.2026 представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання про розгляду справи за його відсутності (вх. № 9647).
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.
Третя особа у судове засідання не з`явилась. До суду надано клопотання про розгляд даного спору за відсутності представника ПрАТ СК «Перша».
Щодо поданого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду, суд відмовляє в його задоволенні, у зв`язку з тим, що аргументи на які посилається відповідач в якості обґрунтування даного клопотання спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства.
Враховуючи положення ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.
У судовому засіданні 22.04.2026, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.
Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Граве Україна” (позивач) та ТОВ «Сільпо-Фуд» (страхувальник) 29 грудня 2023 року укладено генеральний договір №101099000 та договір добровільного страхування «Граве Каско» №101098555 майнових інтересів власника транспортного засобу – напівпричепу «Shmitz», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі – забезпечений транспортний засіб) (далі – договір страхування ОСОБА_2 ).
29 жовтня 2024 року о 13 год. 20 хв. у м. Городок Львівської обл., по вул. Львівській, 659А, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у зчепленні з застрахованим транспортним засобом – напівпричепом «Shmitz», реєстраційний номер НОМЕР_1 (поліс №222132960; договір добровільного страхування «Граве Каско» №101098555), під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у зчепленні з транспортним засобом – напівпричепом «Zaslaw», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 22 листопада 2024 року у справі №441/2751/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення .
Відповідно до звіту №24/0714 від 22 грудня 2024 року вартість матеріального збитку транспортного засобу – напівпричепу «Shmitz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - становить 113 803, 94 грн, а відповідно до калькуляції від 02 листопада 2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу – напівпричепу «Shmitz», реєстраційний номер НОМЕР_1 становила 157 072, 80 грн.
Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання страхового випадку.
Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана позивачем страховим випадком, про що 27 грудня 2024 року було складено страховий акт №11.98035909.1/KOS, відповідно до якого загальний розмір страхового відшкодування становив 157 072, 80 грн.
Факт настання та обставини страхового випадку сторонами не оспорювались.
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страхова компанія «Граве Україна” здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи на рахунок СТО ТОВ «Реф Авто Транс» в розмірі 157 072, 80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 227131136 від 27 грудня 2024 року. 
Факт виплати страхового відшкодування відповідачем не оспорено.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ СК «Перша» за полісом ОСЦПВ № ЕР/222132980, яким ПрАТ СК «Перша» виплатило позивачеві 112 303, 94 грн (113 803, 94 грн згідно Звіту позивача за вирахуванням 1 500, 00 грн франшизи за полісом ОСАГО), (платіжна інструкція № 13534 від 18 березня 2025 року), що недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди. 
Тому позивач вважає, що відповідач - Приватне підприємство «Промтранссоюз», як роботодавець винного водія ОСОБА_1 (що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №752589, а також постановою Городоцького районного суду Львівської області від 22 листопада 2024 року по справі № 441/2751/24 у справі про адміністративне правопорушення), у порядку ст. 1172 та 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та сумою виплаченого страхового відшкодування по ОСЦПВ, що становить 44 768, 86 грн. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Харківської області.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).
Страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки (ст. 108 ЗУ «Про страхування»).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку».
За ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом».
Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Як передбачено ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже шкода, завдана внаслідок ДТП водієм та з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
З аналізу змісту гл. 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".
За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.
Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. 
Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Матеріалами справи підтверджено, що на момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди – 29.10.2024, водій - ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «Промтранссоюз» та виконував відповідні службові (трудові) обов`язки то в даному випадку необхідно застосувати вимоги ст. 1172 ЦК України, а саме: юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. Незалежно від того, постійними, сезонними, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.
Таким чином, саме відповідач як роботодавець має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої його працівником, вина якого встановлена постановою Городоцького районного суду Львівської області від 22 листопада 2024 року по справі № 441/2751/24.
У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню власнику пошкодженого транспортного засобу, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.
На момент дорожньо-транспортної пригоди 29.10.2024, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 була застрахована в ПрАТ СК «Перша» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/222132980, у зв`язку з чим ПрАТ СК «Перша» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК "Граве Україна" в розмірі 112 303, 94 грн (вартість матеріального збитку – вартість відновлювального ремонту з урахуванням КФЗ на підставі звіту № 24/0714 від 22.12.2024), що підтверджується платіжною інструкцією № 13534 від 18.03.2025.
Відповідач не скористався своїм право на призначення судової авто товарознавчої експертизи при розгляді даної справи.
Отже, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «Промтранссоюз» та виконував службові обов`язки, керуючи автомобілем «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідач повинен відшкодувати ПрАТ «СК «Граве Україна” різницю між сумою сплаченого страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування (157 072, 80 грн) та сумою страхового відшкодування по полісу ОСЦПВ (112 303, 94 грн), і така різниця дорівнює 44 768, 86 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 44 768, 86 грн матеріальної шкоди в порядку суброгації.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом були досліджені всі документи, які надані до матеріалів справи, та надана їм правова оцінка. З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналізуючи судову практику, на яку посилаються сторони, суд зазначає, що кожен правовий висновок Верховного Суду було оцінено на релевантність в аспекті подібності до правовідносин, що склалися між учасниками цього спору і застосовано судом при прийнятті рішення у цій справі, якщо було встановлено подібність правовідносин. Проте, виходячи з завдань господарського судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні спорів, а не доведенні чи роз`ясненні учасникам провадження змісту постанов суду касаційної інстанції, оцінці правильності розуміння ними висновків суду за результатами розгляду касаційної скарги, враховуючи, що судом була надана відповідь на основні аргументи позову та заперечень щодо нього, суд вважає за недоцільне наводити у судовому рішенні аналіз всієї практики касаційних судів, на яку посилалися сторони.
Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з такого.
В силу приписів п. 2 ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 3 328, 00 грн.
Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 6 000, 00 грн, суд враховує таке.
Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 та п. 268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18.
Суд також враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, в якій висловлено, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
П. 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.
Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
За змістом п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що правовідносини між позивачем та Адвокатським бюро "Синюк та партнери" на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правничої допомоги № 27 від 22.07.2024.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 6 000, 00 грн, представник позивача надав суду копію договору про надання правової допомоги; копію рахунку-фактури, копію платіжної інструкції, копію детального опису робіт (наданих послуг); копію акту виконаних робіт, копію посвідчення адвоката, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись приписами ст. 129 ГПК України, позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката та надано докази наданої правничої допомоги у розмірі 6 000, 00 грн.
Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заперечуючи проти задоволення клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, відповідач вкотре посилається на те, що, відповідно до п. 7.1., дія договору про надання правничої допомоги № 27 від 22.07.2024 сплинула та не може розглядатися судом як доказ про понесені витрати позивачем.
Натомість, суд зауважує, що п. 7.1. договору, на який посилається відповідач, викладено сторонами в редакції, в якій зазначено, що даний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. А також, відповідно до п. 7.9 договору, сторони визначили, що після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновленим на невизначений термін.
Отже, надані до суду заперечення відповідача, не спростовують факту доведення позивачем понесених витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі.
З огляду на викладене, суд вважає за доцільне заяву представника позивача про розподіл витрат на правову допомогу задовольнити в повному обсязі та покласти витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн на відповідача.
Керуючись ст. 4, 11, 12, 13, 50, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд  

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з Приватного підприємства «Промтранссоюз» (61091, м. Харків, проїзд Стадіонний, 2, кв. 49; код ЄДРПОУ 36625790) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Граве Україна" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 65; код ЄДРПОУ 19243047) витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 44 768, 86 грн, судовий збір у розмірі 3 328, 00 грн та 6 000, 00 грн судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Граве Україна" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 65; код ЄДРПОУ 19243047);
Відповідач - Приватне підприємство «Промтранссоюз» (61091, м. Харків, проїзд Стадіонний, 2, кв. 49; код ЄДРПОУ 36625790); 
Третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30).

Повне рішення складено 27.04.2026. 

Суддя		Р.М. Аюпова	

справа № 922/508/26