ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/3989/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

09.04.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо ненадання відповіді на його запит на публічну інформацію від 19.03.2026;
зобов`язати Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати повну та вичерпну відповідь на запит від 19.03.2026 відповідно до вимог Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі – Закон № 2939-VI);
зобов`язати Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції негайно розглянути його запит від 19.03.2026, як запит на публічну інформацію відповідно до Закону № 2939-VI та у строк визначений судом, надати запитувану публічну інформацію, а саме: повідомити на яких законних підставах було здійснено списання грошових коштів з його рахунку; надати інформацію на підставі якого документа та в межах якого виконавчого провадження було здійснено арешт та списання коштів з його рахунку; повідомити Прізвище, Ім`я, По батькові державного виконавця, у проваджені якого перебувають вказані матеріали; надати копію постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт/стягнення коштів для ознайомлення; роз`яснити законність стягнення коштів з рахунку, на який надходять виплати, що мають статус соціальної допомоги ветеранам війни, стягнення на які заборонено відповідно статті 73 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII); надати повний перелік усіх виконавчих проваджень (номери виконавчого провадження, дати відкриття та поточний статус), що перебували або перебувають на виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові щодо нього як боржника за період з 01.01.2020 по 19.03.2026. 
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідач в порушення положень статті 32 Конституції України не надав відповіді на його запит від 19.03.2026 у строки, визначені у статті 20 Закону № 2939-VI, тому така бездіяльність Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, є протиправною.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 19.05.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує на їх безпідставність з огляду, зокрема, на те, що запит позивача від 19.03.2026, яке зареєстровано у Новозаводському ВДВС за вх. №3071 від 19.03.2026, було розглянуто, про що його повідомлено листом від 23.03.2026, який скеровано на зазначену ним у зверненні поштову адресу (14001, м. Чернігів, а/с 15) простою кореспонденцією №960 від 24.03.2026, що підтверджується Реєстром відправки вихідної кореспонденції, у свою чергу, в ході розгляду звернення на Урядову «гарячу лінію» від 07.05.2026 лист скеровано повторно рекомендованим відправленням №R067166719213 від 08.05.2026; перевіркою трекінгу відправлень ДП «Укрпошта» лист отримано 13.05.2026.
У додатковий поясненнях позивач вказує на невідповідність відзиву позовним вимогам, оскільки у цій справі № 620/3989/26 спір виник виключно через протиправну бездіяльність відповідача щодо надання відповіді на його інформаційний запит від 19.03.2026 у встановлений законом 5-денний строк, реальну відповідь на який реальну надано відповідачем 07.05.2026 (через 49 днів); позовна заява стосується виключно порушення мого права на інформацію, проте, відповідач у своєму відзиві замість обґрунтування причин порушення строку доступу до інформації, розписує процедурні моменти виконавчого провадження №80490271, законність накладення арешту, списання та подальшого повернення коштів. 
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
Позивач є боржником у виконавчому провадженні № 80490271, відкритого головним державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 1020, 00 грн; 19.03.2026 письмово звернувся до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові із запитом на інформацію відповідно до Закону № 2939-VI, Закону № 1404-VIII та статті 32 Конституції України, зазначивши адресу для листування: 14001, м. Чернігів, а/с 15, у якому позивач висловив вимогу про таке:
повідомити на яких законних підставах було здійснено списання грошових коштів з його карткового рахунку;
надати інформацію на підставі якого документа та в межах якого виконавчого провадження було здійснено арешт та списання коштів з його рахунку; 
повідомити Прізвище, ОСОБА_2 , По батькові державного виконавця, у проваджені якого перебувають вказані матеріали; 
надати копію постанови, про відкриття виконаного провадження та постанови про арешт/стягнення коштів для ознайомлення;
роз`яснити законність стягнення коштів з рахунку, на який надходять виплати, що мають статус соціальної допомоги ветеранам війни, стягнення на які заборонено зі статтею 73 Закону № 1404-VIIІ;
надати повний перелік усіх виконавчих проваджень (номери ВП, дати відкриття та поточний статус), що перебували або перебувають на виконанні у Новозаводському ВДВС щодо нього як боржника за період з 01.01.2020 по 19.03.2026.
Згідно інформації Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Новозаводський ВДВС) звернення позивача від 19.03.2026, яке зареєстровано у Новозаводському ВДВС за вх. №3071 від 19.03.2026, було розглянуто, про що його повідомлено листом від 23.03.2026, який скеровано на зазначену позивачем у зверненні поштову адресу (14001, м. Чернігів, а/с 15) простою кореспонденцією від 24.03.2026 №960.
07.05.2026 позивач звернувся на Урядову «гарячу лінію» щодо надання відповіді на його запит від 19.03.2026, на який відповідач листом 07.05.2026 на ту ж саму адресу надав позивачу запитувану ним інформацію повторно, скерувавши цей лист разом із доданими документами з матеріалами виконавчого провадження, поштовим відправленням від 08.05.2026 №R067166719213; перевіркою трекінгу відправлень ДП «Укрпошта» лист отримано 13.05.2026.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо ненадання відповіді на його запит на публічну інформацію від 19.03.2026, звернувся до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України від 02.10.1996 №2657-XII «Про інформацію» (далі – Закон №2657-XII) та Законом №2939-VI.
Частина третя статті 32 Конституції України гарантує, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.
Так, згідно із частиною другою статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати, поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Закон №2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Статтею 1 Закону №2657-XII визначено, що інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів (частина перша статті 5 Закону №2657-XII). 
Закон № 2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, статтею якого 1 якого визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації встановлені у статті 3 Закону № 2939-VI, частиною першою якої визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується:
1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;
4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;
5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;
6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Забезпечення доступу до інформації врегульовано положеннями статті 5 Закону № 2939-VI, пунктом 2 частини першої якої, визначено, що доступ до інформації забезпечується надання інформації за запитами на інформацію.
Пункт 1 частини десятої статті 10 Закону № 2939-VI кожен має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Змістом пункту 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI визначено, що до обов`язків розпорядників інформації, серед інших, належить надавання достовірної, точної та повної інформації, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.
Згідно із частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію – це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
За правилами частини п`ятої статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію має містити:
1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;
2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;
3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Строк розгляду запитів на інформацію визначений у статті 20 Закону №2939-VI, частиною першою якого визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина четверта статті 20 Закону № №2939-VI)
Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Пунктом 3 частини четвертої статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.
З аналізу наведених норм вбачається, що розпорядник інформації зобов`язаний надати відповідь на запит про інформацію, та у разі негативної відповіді – про відмову у задоволенні запиту, розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав такої відмови керуючись критеріями, визначеними у частині першій статті 22 Закону №2939-VI.
У справі, яка розглядається судом встановлено, що звернення позивача від 19.03.2026, яке зареєстровано у Новозаводському ВДВС за вх. №3071 від 19.03.2026, було розглянуто, про що його було повідомлено листом від 23.03.2026, який скеровано на зазначену ним у зверненні поштову адресу (14001, м. Чернігів, а/с 15) простою кореспонденцією №960 від 24.03.2026, що підтверджується Реєстром відправки вихідної кореспонденції. В ході розгляду звернення позивача 07.05.2026 на Урядову «гарячу лінію» відповідачем позивачу скеровано повторно на ту ж саму адресу лист датований 07.05.2026 рекомендованим відправленням №R067166719213 від 08.05.2026; перевіркою трекінгу відправлень ДП «Укрпошта» лист отримано 13.05.2026.
Суд враховує те, що законодавством не визначено обов`язку направлення державними органами та установами відповідей на звернення громадян, запити, тощо рекомендованими листами, водночас загальні правила діловодства та судова практика вимагають відправки листів саме з фіксацією факту вручення, якими найчастіше є рекомендовані відправлення.
Положення Закону №2939-VI не місить інших строків розгляду запитів на інформацію ніж ті, що визначені у статті 20 вказаного Закону, зокрема про те, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту; у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Таким чином огляду на те, що відповідь на запит позивача від 19.03.2026, який він направив відповідачу як розпоряднику запитуваної інформації, була надана 24.03.2026 та повторно 07.05.2026, суд не може визнати оспорювану у цій справі бездіяльність відповідача, такою, що не відповідає критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, тому не може її визнати протиправною.
До того, ж суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Захист прав, свобод або законних інтересів, серед іншого, можливий шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень або визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Отже, обов`язковою умовою надання судового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Суд зазначає, що вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорюване таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику.
Крім цього, особа, яка звертається до суду з позовом повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені і в результаті визнання тих чи інших дій та/або бездіяльності майнові права чи інтерес заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Тобто позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином така перевірка порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.
Отже, за вищезазначеними правовими нормами обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/8782/16-ц роз`яснив, що мається на увазі під відсутністю предмета спору. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.
Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).
Суд зазначає, що протиправною бездіяльністю є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Відсутність предмету спору, порушеного або оспорюваного права позивача є самостійною підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідачем було направлено відповідь на запит позивача, із запитуваними останнім документами, тому відсутні підстави для задоволення позову у цій справі. 
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підставі для їх задоволення.
Керуючись статтями 2, 5, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Марія ДУБІНА