Справа № 458/114/25 Головуючий у 1 інстанції: Волинець М. З. 
Провадження № 33/811/1078/26 Доповідач в 2-й інстанції: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА

24 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі:
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, клопотання захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Ткач Вікторії Олександрівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Турківського районного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.
На згадану постанову 15 червня 2026 року захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Ткач В.О. подала апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої, яка поступила на адресу Львівського апеляційного суду 23 червня 2026 року, мотивуючи тим, що розгляд справи відбувся у відсутності правопорушника, копію постанови останній не отримував. 
Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в клопотанні доводи, апеляційний суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути адвокату Ткач В.О., з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує з днем прийняття оскаржуваної постанови.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
На думку апеляційного суду, особи, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова судді Турківського районного суду Львівської області прийнята у судовому засіданні 12 лютого 2025 року без участі правопорушника ОСОБА_1 ,  який був обізнаний про дату та час розгляду справи у Турківському районному суді Львівської області, про що свідчать клопотання правопорушника про ознайомлення із матеріалами справи; розписка останнього про призначення до судового розгляду справи на 12 лютого 2025 року; клопотання про розгляд справи у суді без його участі, та в якому правопорушник ОСОБА_1 зазначив, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає. 
Отже, сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що правопорушник ОСОБА_1 знав про розгляд справи в суді та про прийняте рішення, і мав можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення, однак у встановлений законом строк не скористався таким, а з апеляційною скаргою його захисник – адвокат Ткач В.О. звернулася із значним пропуском строку (більше 1 року) на апеляційне оскарження. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відтак, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду не є поважними, а тому приходить до висновку, що адвокату Ткач В.О. слід відмовити в поновленні такого строку, з поверненням апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, суд,- 
п о с т а н о в и в:
відмовити захиснику правопорушника ОСОБА_1 – адвокату Ткач Вікторії Олександрівни в поновлені строку на апеляційне оскарження постанови судді Турківського районного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року. 
Апеляційну скаргу повернути апелянту. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.