ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/28434/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року (склад суду 1-ї інстанції, головуючий суддя Сластьон А.О., судді: Букіна Л.Є., Серьогіна О.В.) в адміністративній справі №160/28434/25 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
29.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просить:
-визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неналежного розгляду звернення позивача від 28.03.2025, зареєстрованого в секретаріаті КМ України від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/1;
-зобов`язати КМ України розглянути звернення від 28.03.2025, зареєстроване в секретаріаті КМ України від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/1 відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та надати письмову відповідь;
-стягнути із відповідача, Кабінету Міністрів України, за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача відшкодування моральної шкоди завданої органом державної влади 28 000 ( двадцять вісім тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він звернувся із письмовим зверненням до Кабінету Міністрів України, в якому просив підтвердити, що дійсною причиною невиплати йому надбавки за особливий характер праці та надбавки за особливі умови праці є відсутність фінансування зі сторони Кабінету Міністрів України. Проте, Кабінет Міністрів України, отримавши звернення позивача, переадресував його для розгляду до Міністерства охорони здоров`я України, про що повідомив позивача листом. Позивач вказує на порушення відповідачем визначеної законодавством процедури розгляду звернення. Вважає не здійснення розгляду Кабінетом Міністрів України звернення позивача протиправною бездіяльністю, у зв`язку із чим звернувся до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року позов задоволений частково.
Визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо нерозгляду звернення ОСОБА_1 від 28.03.2025, зареєстрованого в секретаріаті Кабінету Міністрів України від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/1.
Зобов`язано Кабінет Міністрів України розглянути звернення ОСОБА_1 від 28.03.2025, зареєстроване в секретаріаті Кабінету Міністрів України від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/1 та надати письмову відповідь відповідно до Закону України “Про звернення громадян”.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідачем на вказане рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що враховуючи межі компетенції Кабінету Міністрів України та питання порушені у зверненні, у відповідності до норм законодавства звернення ОСОБА_1 було направлено до Міністерства охорони здоров`я, про що було повідомлено заявника. Також скаржник зазначив про неврахування судом, що приписи Закону України «Про Кабінет Міністрів України» не наділяє КМУ повноваженнями щодо розгляду звернень громадян. Окрім того, звертає увагу, що враховуючи порушені у зверненні питання, КМУ не є належним відповідачем у справі.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначив, що суд першої інстанції ухвалив рішення із правильним застосуванням норм матеріального права.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, пояснень на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального директора Комунального підприємства “Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф “Дніпропетровської обласної ради”, структурний підрозділ “Криворізька станція екстреної медичної допомоги” із заявою, в якій просив повідомити про причини ненарахування та невиплати йому як водієві бригади екстреної медичної допомоги надбавки за особливий характер праці та за особливі умови праці.
Листом КП “Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф” Дніпропетровської обласної ради” від 19.12.2024 №07/4631 позивачу надана відповідь про те, що розмір та порядок встановлення надбавок за особливий характер праці та особливі умови праці в державних і комунальних закладах охорони здоров`я визначаються Кабінетом Міністрів України. Адміністрація підприємства неодноразово зверталася до Міністерства охорони здоров?я України з проханням клопотати перед Кабінетом Міністрів України про розширення дії постанови Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 року №199, окрім медичних працівників, також на водіїв бригад екстреної медичної допомоги згідно із Законом № 421-1X від 20.12.2019. Попри це, Кабінет Міністрів України не визначив розмір та порядок встановлення надбавки за особливий характер праці та за особливі умови праці для водіїв бригад екстреної медичної допомоги.
28 березня 2025 року у зв`язку із отриманою від роботодавця відповіддю ОСОБА_1 було подано звернення до Кабінету Міністрів України, в якому він просив підтвердити обставини того, що дійсною причиною невиплати Комунальним підприємством обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради надбавок за особливий характер праці та особливі умови праці є відсутність фінансування з боку Кабінету Міністрів України.
03.04.2025 на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від Секретаріату Кабінету Міністрів України з повідомленням про те, що його звернення від 28.03.2025 було надіслано Міністерству охорони здоров`я України від 03.04.2025 за № Т-6937/04-25/1 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України “Про звернення громадян”.
В травні 2025 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від 19.05.2025 №10-18/Т-6104//7742-зв Міністерства охорони здоров`я України, в якому вказано, що організація оплати праці працівників після перетворення закладу охорони здоров`я у комунальне некомерційне підприємство належить до сфери договірного регулювання. Підприємства самостійно визначають умови і розміри оплати праці в колективному договорі із дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, угодами та нормативно-правовими актами органу, до сфери управління якого належить підприємство, а відповідальність за розподіл бюджету закладу охорони здоров`я та раціональне використання коштів покладено на керівника закладу. Міністерством охорони здоров`я України, серед іншого, підтверджено, що згідно з абзацом сьомим ч.4 ст. 11 Закону України “Про екстрену медичну допомогу” права, крім права на доплату за науковий ступінь, що передбачені в частині четвертій статті 11 Закону, поширюються також на водії бригад екстреної медичної допомоги.
У зв`язку із неотриманням відповіді від Кабінету Міністрів України на звернення від 28 березня 2025 року, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов частково дійшов висновку, що поставлені позивачем у зверненні питання, з урахуванням наданої до звернення відповіді роботодавця ОСОБА_1 , свідчать про те, що звернення позивача з підстав невиплати йому як водію бригади екстреної медичної допомоги надбавки за особливий характер праці та надбавки за особливі умови праці належить до компетенції Кабінету Міністрів України, оскільки саме відповідачем на підставі постанови від 27 березня 2013 року №199 обмежено коло працівників системи екстреної медичної допомоги, які мають право на отримання надбавок за особливий характер праці та за особливі умови праці. Таким чином суд виснував, Кабінет Міністрів України не мав підстав для пересилання звернення позивача за належністю до Міністерства охорони здоров`я України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірним у справі є наявна бездіяльність відповідача – Кабінету Міністрів України щодо нездійснення розгляду звернення ОСОБА_1 від 28.03.2025.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" (далі Закону № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (частини перша - четверта зазначеної статті).
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (частина третя статті 7 Закону № 393/96-ВР)
Враховуючи зазначені норми законодавства, можна виснувати, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Водночас звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань, тому якщо питання, порушені в одержаному зверненні, не входять до повноважень відповідного органу, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ним за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Повертаючись до обставин справи, судом встановлено, що 28 березня 2025 року ОСОБА_1 було подано звернення до Кабінету Міністрів України. 
Кабінет Міністрів України це звернення, надіслав Міністерству охорони здоров`я України листом від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/2, в копії повідомив ОСОБА_1 (а.с. 18)
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що у своєму зверненні ОСОБА_1 просив підтвердити обставини того, що дійсною причиною невиплати Комунальним підприємством обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради надбавок за особливий характер праці та особливі умови праці водіям бригад екстреної медичної допомоги є відсутність фінансування з боку Кабінету Міністрів України.
Отже оскільки у зверненні порушено питання щодо невиплати позивачу надбавки за особливий характер праці за відсутності фінансування, звернення направлено до Міністерства охорони здоров`я України, як до розпорядника бюджетних коштів.
В свою чергу Міністерство охорони здоров`я України на звернення ОСОБА_1 від 28.03.2025 надало відповідь. (а.с. 19)
Позивач стверджує, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду його звернення. Проте матеріалами справи такі твердження спростовуються.
Так не є спірним, що відповідно до ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України, серед іншого, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування. 
Повноваження Кабінету Міністрів України закріплені і в ст. 20 Закону України “Про Кабінет Міністрів України”, відповідно до приписів якої основні повноваження Кабінету Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, серед іншого є забезпечення здійснення державної політики у сферах трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, розроблення та виконання відповідних державних програм, вирішення питання професійної орієнтації, підготовки та перепідготовки кадрів, регулювання міграційних процесів, забезпечення виконання положень Генеральної угоди у межах взятих на себе зобов`язань.
Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (ст. 117 Конституції України).
Відповідно до пунктів 1 та 2 параграфу 1 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою КМУ N 950, 18.07.2007, Кабінет Міністрів є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим і місцеві держадміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність зазначених органів. Кабінет Міністрів є колегіальним органом, який здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на засіданнях.
За таких обставин та враховуючи питання порушені у зверненні, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідач не мав права перенаправити звернення позивача оскільки такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи та приписам ст. 7 Закону № 393/96-ВР.
З огляду на предмет спору, позивач оскаржує бездіяльність Кабінету Міністрів України. Проте судом такої бездіяльності не встановлено, оскільки звернення було розглянуто компетентним органом. До того ж Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно вдався до оцінки положень постанови КМУ від 27 березня 2013 року №199 “Деякі питання оплати праці медичних працівників системи екстреної медичної допомоги” оскільки це знаходиться поза межами предмету даного спору.
Суд мав надавати оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами з огляду на положення Закону № 393/96-ВР з урахуванням порушених питань у зверненні та чи дотримано відповідачем вимог порядку розгляду такого звернення.
Також є помилковим аналіз судом першої інстанції спірних правовідносин в частині дотримання відповідачем приписів Закону України «Про адміністративну процедуру». Приписи цього закону на спірні правовідносини не розповсюджуються.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено відсутність оскарженої бездіяльності, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Оскільки доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року в адміністративній справі №160/28434/25 – скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 02 липня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак