Єдиний унікальний номер 205/509/26

Єдиний унікальний номер 205/509/26
 
Провадження № 2/205/1317/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, – 
ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 19 січня 2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 лютого 2026 року вирішено питання про заочний розгляд справи.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 16 грудня 2024 року між ОСОБА_1 і ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір № 73668192, відповідно до умов якого відповідачеві було видано кредит у розмірі 16 000 грн. строком на 30 днів по 14 січня 2025 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,75 % щоденно за користування кредитом та комісії у розмірі 15 % від суми кредиту. Відповідач зобов`язання не виконала, кошти не повернула, відсотки не сплатила, тому станом на 27 березня 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором № 73668192 у розмірі 20 750 грн. 40 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 480 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 1 200 грн., заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитними коштами у розмірі 7 670 грн. 40 коп. та комісії у розмірі 2 400 грн. 14 січня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 30381-01/2025, на умовах якого відповідачеві надано кредит у розмірі 6 000 грн. строком на 120 днів і сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9 % на день від суми кредиту строком по 13 травня 2025 року. Відповідач умови кредитного договору не виконала, у зв`язку з чим станом 25 травня 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором № 30381-01/2025 від 14 січня 2025 року у розмірі 21 332 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5 750 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 4 916 грн. 25 коп. та пені у розмірі 10 666 грн. 25 коп. 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 73668192 від 16 грудня 2024 року. 27 травня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27052025, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 30381-01/2025 від 14 січня 2025 року. Просив стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 73668192 від 16 грудня 2024 року у розмірі 20 750 грн. 40 коп. та заборгованість за кредитним договором № 30381-01/2025 від 14 січня 2025 року у розмірі 21 332 грн. 50 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 16 грудня 2024 року між ОСОБА_1 і ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір № 73668192, відповідно до умов якого відповідачеві було видано кредит у розмірі 16 000 грн. строком на 30 днів по 14 січня 2025 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,75 % щоденно за користування кредитом та комісії у розмірі 15 % від суми кредиту (а.с. 33-39). 
13 лютого 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 14219215 до кредитного договору № 73668192 від 16 грудня 2024 року, умовами якої сторони погодили реструктуризацію суми заборгованості на 180 днів по 12 серпня 2025 року (а.с. 41-42).
14 січня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 30381-01/2025, на умовах якого відповідачеві надано кредит у розмірі 6 000 грн. строком на 120 днів і сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9 % на день від суми кредиту строком по 13 травня 2025 року (а.с. 7-11). 
27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 73668192 від 16 грудня 2024 року (а.с. 48-52, 53, 54, 55, 56).
27 травня 2025 року між «ТОВ «Стар Файненс Груп» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27052025, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 30381-01/2025 від 14 січня 2025 року (а.с. 19-23, 24, 25, 26).
Відповідач умови кредитних договорів не виконує, внаслідок чого, як стверджує позивач, заборгованість за кредитним договором № 73668192 від 16 грудня 2024 року станом на 25 липня 2025 року склала 20 750 грн. 40 коп. (а.с. 57), та заборгованість за кредитним договором № 30381-01/2025 від 14 січня 2025 року станом на 25 липня 2025 року складає 21 332 грн. 50 коп. (а.с. 27-28).
Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України.
Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Таким ідентифікатором є повідомлення з кодом НОМЕР_1 у розділі «Реквізити та підписи сторін» в кредитному договорі № 30381-01/2025 від 14 січня 2025 року (а.с. 11), електронний підпис позичальника з одноразовим ідентифікатором 56641 у розділі «Реквізити та підписи сторін» кредитному договорі № 73668192 від 16 грудня 2024 року (а.с. 39 оберт). Тобто, між ТОВ «Стар Файненс Груп» і ОСОБА_1 , і між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 були укладені кредитні договори.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідач перед позивачем свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконала, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.
Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 73668192 від 16 грудня 2024 року у розмірі у розмірі 20 750 грн. 40 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 480 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 1 200 грн., заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитними коштами у розмірі 7 670 грн. 40 коп. та комісії у розмірі 2 400 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних в цій частині.
Позичальник, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Отже, положення кредитного договору щодо різних відсоткових ставок не відповідають загальним засадам цивільного законодавства про договір щодо справедливості, добросовісності, розумності його умов.
Таким чином, суд приходить до висновку про зменшення загального розміру відсотків за користування кредитом із 8 870 грн. 40 коп. (1 200 грн. + 7 670 грн. 40 коп.) до 1 200 грн., визначену умовами кредитного договору.
Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача № 30381-01/2025 від 14 січня 2025 року у розмірі 21 332 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5 750 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 4 916 грн. 25 коп. та пені у розмірі 10 666 грн. 25 коп., суд за раніше викладених підстав приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 750 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 4 916 грн. 25 коп. та штрафу у розмірі 3 000 грн., у задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.
Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. (а.с. 1).
З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 924 грн.48 коп. (13 080 грн. + 13 666 грн. 25 коп. ) х 3 028 грн. / 42 082 грн. 90 коп. = 1 924 грн. 48 коп.).
Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» складає 28 670 грн. 73 коп. (13 080 грн. + 13 666 грн. 25 коп. + 1 924 грн. 48 коп. = 28 670 грн. 73 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 8, п. 12 ч. 1 ст. 3, ст. 12, ч. 1 ст. 13 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», ст. ст. 525, 526, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1048 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, місцезнаходження за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4) заборгованість за кредитним договором № 73668192 від 16 грудня 2024 року у розмірі 13 080 (тринадцять тисяч вісімдесят) гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 480 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят) гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 1 200 (одна тисячі двісті) гривень та комісії у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень та заборгованість за кредитним договором № 30381-01/2025 від 14 січня 2025 року у розмірі 13 666 (тринадцять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 25 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5 750 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 4 916 (чотири тисячі дев`ятсот шістнадцять) гривень 25 коп. та пені у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, а також судовий збір у розмірі 1 924 (одна тисяча дев`ятсот двадцять чотири) гривень 43 коп., а всього 28 670 (двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят) гривень 73 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: