Справа № 203/2754/26
Провадження № 2/0203/1967/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.,
за участю секретаря судового засідання Камуз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері до досягнення дитини трирічного віку у відповідних частках,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2026 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Логойда Тетяна Василівна, через систему «Електронний суд» звернулася до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь:
- аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до повноліття дитини;
- аліментів на її утримання в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною трирічного віку. 
Також просила стягнути на її користь поштові витрати в сумі 292,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала, від спільного проживання народилася дитина - син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач недобросовісно виконує обов`язки щодо утримання дитини, після припинення стосунків позивачка утримує дитину сама. Крім того, на підставі ст. ст. 75, 84 СК України вважає наявними підстави для стягнення аліментів на свою користь.
19.03.2026 представником позивача адвокатом Логойдою Т.В. до суду подано клопотання про витребування доказів щодо об`єктів нерухомого майна, транспортних засобів, доходу ОСОБА_2 за період з 08.04.2017 по 19.03.2026; відомостей щодо реєстрації/розірвання шлюбу, наявності дітей у останнього. 
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 27.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, який визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином. 19.05.2026 від представника позивачки - адвоката Логойди Тетяни Василівни до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних доказів. 
Відповідач у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надіслання судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу місця реєстрації та розміщення оголошень про виклик на сайті «Судова влада України», причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надходив. 
З урахуванням викладених вище обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу.
Оскільки розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Клопотання про витребування доказів залишено судом без задоволення, оскільки його ініціатором не обґрунтовано неможливості їх отримання самостійно, зокрема, шляхом скерування адвокатського запиту. Отже, клопотання не відповідає положенням п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16.10.2025, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками записані позивачка, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 . 
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 17.03.2026,  ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 проживають за адресою:  АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів.
Доказів того, що відповідач має дохід, а також його розмір чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні даного спору, позивачем суду не надано.
Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності доходу, майна, наявності інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.
Із сукупності оцінених судом доказів є підстави для висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, яку за законом зобов`язаний належним чином забезпечувати і утримувати.
При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною.
Відповідно до ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.03.2026 та до досягнення дитиною повноліття.
Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки, суд зазначає наступне. 
Відповідно до вимог ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2 - 4 статті 84 та статей 86, 88 СК України.
Згідно ч.ч.2,4 ст.84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Судом встановлено, що сторони в шлюбі не перебували, тому стягнення аліментів на матір дитини необхідно проводити у відповідності з вимогами ст.ст.91, 84 СК України за наявності відповідних підстав, а не на підставі ст. 75 СК України, на яку посилається представник позивача у пред`явленому позову, що, водночас, не виключає застосування судом саме тої норми матеріального права, якою регулюються спірні відносини. 
Тлумачення частини 2 статті 84, частини 2 статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право жінки-матері на своє утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить жінці-матері незалежно від цієї обставини.
Крім того, системний аналіз зазначеної норми свідчить, що законодавець пов`язує виникнення права на утримання не виключно з фактом реєстрації шлюбу, а з фактом материнства та наявністю спільної дитини, яка проживає з матір`ю.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі N 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі N 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі N 917/1307/18).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою належними та допустимими доказами не доведено можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на її утримання у визначеній частці - від його доходів. 
Виходячи з загальних принципів, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів, а також принципів справедливості та розумності, враховуючи потреби матері дитини та фінансові можливості відповідача, виходячи в даному випадку лише з його працездатного віку, бо інше не доведено, суд вважає необхідним визначити до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу). 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 064,96 грн. 
На підставі положень п.4 ч. 3 ст. 133, ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню поштові витрати в сумі 292,00 грн за надіслання позовної заяви з додатками відповідачу, на виконання вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України (в матеріалах справи наявні дві квитанції про сплату поштових послуг на суму 146, 00 грн кожна).
Керуючись ст. ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 81, 141, 224, 263-265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері до досягнення дитини трирічного віку у відповідних частках - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 березня 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи з 19 березня 2026 року  до досягнення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. 
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі 292,00 грн (двісті дев`яносто дві грн).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1 064,96 грн (одну тисячу шістдесят чотири грн 96 коп). 

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.В. Іваницька