Справа № 152/1753/25
Провадження № 22-ц/801/1015/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	Справа № 152/1753/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів Панасюка О. С., Шемети Т. М.,
учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»,
відповідач:  ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №152/1753/25 за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року, яке ухвалив суддя Войнаровський І.В. у Шаргородському районному суді Вінницької області, повний текст складено 19 лютого 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог. 
В грудні 2025 року АТ «СЕНС БАНК» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 08 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг.
08 вересня 2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту №501356879 відповідач запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між нею та банком (архівна версія договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною).
Банк прийняв пропозицію відповідача на укладання угоди про надання кредиту.
Відповідач отримала кредит в розмірі 33490 грн, зі сплатою процентів – 21,99% річних, тип ставки – фіксована, строк кредиту 36 місяців. Також умовами кредитного договору була передбачена сплата комісії.
12 серпня 2022 року змінено найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
Проте позичальник не виконала взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним.
Таким чином, загальна заборгованість за кредитним договором № 501356879 від 08 вересня 2021 року становить 54 307,85 грн, з яких: 31 457,83 грн – за кредитом; 9 534,40 грн – по відсотках, 13 315,62 грн – по комісії, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.
Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4863,16 грн. 
Рішення суду першої інстанції.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року позов АТ «СЕНС БАНК» задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором від 08 вересня 2021 року в розмірі 54307,85 грн, з яких: 31457,83 грн – сума заборгованості за кредитом; 9534 грн – сума заборгованості за відсотками; 13315,62 грн – сума заборгованості за комісією.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Зачепіло З.Я. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального права, при цьому суд першої інстанції не повно з`ясовав усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи є незаконним та необґрунтованим. Просила рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що кредитний договір не дає можливість перевірити узгоджені сторонами умови кредитування. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом наявності заборгованості. 
Також зазначає, що анкета-заява не мітить даних про отримання відповідачем кредиту в тих розмірах, що заявляє позивач, не визначено кредитний ліміт, відсоткову ставку, не визначено порядок та строк нарахування штрафів та пені. 
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 квітня 2026 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 вересня 2021 року відповідачка звернулася до АТ «Альфа-Банк» та шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту №501356879 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та Банком. В оферті зазначено, що підписуючи цей документ, відповідачка підтверджує про отримання всієї інформації про умови кредитування. 
Сума кредиту становить 33490 грн, тип кредиту – кредит готівкою, процентна ставка 21,99% річних, строк кредиту 36 місяців (а.с.10 – 11). 
Відповідачка отримала акцепт публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.17-19). 
Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту, відповідачка 08 вересня 2021 року ознайомилася з умовами кредитування (а.с.12).
Таким чином, 08 вересня 2021 року між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір на визначених сторонами умовах.
12 серпня 2022 року змінено найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 08 вересня 2021 року по 14 жовтня 2025 року остання користувалася кредитними коштами (а.с.20 – 25, 27 – 46).
Згідно з копією меморіального ордера №533351405 від 08 вересня 2021 року, відповідачка на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «СЕНС БАНК» отримала грошові кошти у розмірі 33490 грн, згідно кредитного договору №501356879 (а.с.26).
Загальна заборгованість за кредитним договором № 501356879 від 08 вересня 2021 року становить 54 307,85 грн, з яких: 31 457,83 грн – за кредитом; 9 534,40 грн – по відсотках, 13 315,62 грн – по комісії.
Отже, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати процентів, комісії не виконала в повному обсязі, АТ «Сенс Банк», звернулося до суду з даними позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість в загальному розмірі 54307,85 грн, суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором в установлені в ньому строки не виконала в повному обсязі, а тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Позиція суду апеляційної інстанції.
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно статті 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
За статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі:
1) у паперовому вигляді;
2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»;
3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;
4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Зі змісту оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501356879 від 08 вересня 2021 року, вбачається, що в ній ОСОБА_1 пропонує АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту на умовах: тип кредиту «кредит готівкою»; сума кредиту 33490 грн; процентна ставка – 21,99 % річних, тип ставки – фіксована; строк кредиту 36 міс.
Згідно з п.1 оферти, під час користування кредитом ОСОБА_1 пропонує банку надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення угоди; б) за обслуговування (управління) кредиту 2,40% від суми кредиту, зазначеній в цій оферті без ПДВ. 
П.2 оферти передбачено, що датою повернення кредиту є 08 вересня 2024 року. Для повернення заборгованості за угодою пропонує використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку. 
Відповідно до п.3 оферти, кредитні кошти просить надати для власних потреб. Розмір 30000 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в AT «Альфа-Банк».
-Оплати страхового платежу в розмірі 3240 грн згідно з умовами (1) комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника;
-Оплата страхового платежу в розмірі 250 грн згідно з умовами договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника.
Зі змісту акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501356879 від 08 вересня 2021 року, яка долучена позивачем до позовної заяви, вбачається, що в ній АТ «Альфа-Банк» приймає пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501356879 від 08 вересня 2021 року на запропонованих нею умовах.
На підтвердження укладення вищевказаного договору позивачем до позову також долучено: Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501356879 від 08 вересня 2021 року, який є графіком платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг; паспорт споживного кредиту; довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб; довідку про анкетні дані та відкриття рахунків (а.с.12, 14 – 19).
На підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту, до позовної заяви додано копію меморіального ордеру № 533351405 від 08 вересня 2021 року (а.с.26) та виписки по її особовим рахункам за період з 08 вересня 2021 року до 14 жовтня 2025 року (а.с.20 – 25, 27 – 46).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, загальна заборгованість за кредитним договором № 501356879 від 08 вересня 2021 року становить 54 307,85 грн, з яких: 31 457,83 грн – за кредитом; 9 534,40 грн – по відсотках, 13 315,62 грн – по комісії (а.с.47).
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 при оформленні кредитного договору було здійснено ряд активних дій з метою укладання кредитного договору, зокрема зазначено свої персональні дані, ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, відомості щодо адреси місця реєстрації та номеру телефону, правильність яких не спростовано. 
Доказів того, що такі дані банком отримано не від неї, та що вони використані будь-якими особами незаконно, відповідачкою не надано.
Окрім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 , встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).
Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку відповідача, є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
За приписами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
ОСОБА_1 не заявляла зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитного договору на підставі положень ст.1051 ЦК України.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено погодження сторонами умов кредитування, перерахування позичальниці кредитних коштів та розмір процентів за користування кредитом та комісію, а розрахунок заборгованості виконаний у відповідності до умов кредитування, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що судом першої інстанції встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повернення кредитних коштів, відсотків та комісії, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Таким чином колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з урахуванням мотивів викладених у цій постанові. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 54307,85 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни залишити без задоволення.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий     О. Ю. Береговий 

Судді      О. С. Панасюк

Т. М. Шемета