ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЗАПОРІЖЖЯ 
м. Запоріжжя

Іменем України
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

01 червня 2026 року	Справа № 331/3191/26	

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Губанова Р.О., 
секретарка судового засідання Петрова А.М., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в заочному порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості.

Короткий зміст позову, рух справи.
14 квітня 2026 року до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя надійшов зазначений цивільний позов.
Узагальненими доводами позовної заяви є те, що 05.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» (далі – ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ») та ОСОБА_1 (далі - відповідач або позичальник) укладено електронний договір про споживчий кредит № 36-6603 (далі – Договір), за умовами якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 3000 грн. 
10.04.2024 між ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ» та відповідачем укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3500 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, а також сплатити разовий платіж за видачу кредиту.
У зв`язку з неналежним виконання умов Договору відповідачем, загальна заборгованість за Договором становить 29968,05 грн, а саме: 3500 грн – заборгованість по кредиту; 26468, 05 грн – заборгованість по відсоткам за користування кредитом. 
Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст. ст. 2, 4, 175-177, 184, 276 ЦК України, представниця позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 36-6603 від 10.04.2024 у розмірі 29968,05 грн, а також понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 15.04.2026 відкрито провадження у справі, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив і заперечень та вирішено провести розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.
Ухвалою судді від 20.04.2026 виправлено описку в ухвалі від 15.04.2026.
За клопотанням сторони позивача з банківської установи витребувані докази.
Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження вважається отриманою відповідачем відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України 24.04.2026.
Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представниця позивача в позові просила справу розглянути без участі останньої, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Будь-яких інших заяв чи клопотань сторонами не подано. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Фактичні обставини встановлені судом,
мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права.
05.02.2024 року між ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ» та ОСОБА_1 укладено Договір, за умовами якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 3000 грн.
10.04.2024 між ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ» та відповідачем укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3500 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, а також сплатити разовий платіж за видачу кредиту.
Відповідно до п. 2.1. договору загальний строк відновлювальної кредитної лінії 330 днів, що включає в себе Основний період та Другий період.
Відповідно до п. п. 4.6.1-4.6.2. договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно починаючи з першого дня надання суми Кредиту Позичальнику (здійснення першого та наступних Траншів) та до закінчення строку кредитування в межах дії Основного періоду та Другого періоду. Нарахування процентів розраховуються від суми Кредиту, яка залишається у користуванні Позичальника. Основний період починає свій перебіг з дати надання/видачі Кредиту 10 квітня 2024 року та діє до 10 травня 2024 року (включно). Під час користування кредитом в основний період Позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 2,33 (дві цілих 33 сотих) % в день. Другий період починає свій перебіг (у разі наявності заборгованості за Основним періодом) з 11 травня 2024 року та діє до дати повернення Кредиту 06 березня 2025 року (включно). Під час користування кредитом в другий період Позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 2,28 (дві цілих 28 сотих) % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
До договору додано паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору. Також додана заявка на отримання грошових коштів в кредит, яка крім загальної інформації і персональних даних позичальника, містить реквізити банківської картки останнього. 
Додаткова угода та Заявка підписані ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора HY2559. 
Згідно з інформацією наданою АТ КБ «ПриватБанк», 10.04.2024 на картковий рахунок відповідача переведено кошти в сумі 3500,00 грн.
З наданих позивачем розрахунків випливає, що відповідач має заборгованість за Lоговором у сумі 29 968,05, з яких: 3 500,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 26 468,05 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 
03.06.2025 позивач направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про досудове врегулювання спору за Договором на суму 29 968,05 грн, проте борг залишився непогашеним.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
На підставі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 (реєстраційний номер у ЄДРСР 125540068), та зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також, у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір процентів за кредитним договором підлягає зменшенню з 26 468,05 грн до 3500,00 грн, що відповідатиме зазначеним принципам розумності, справедливості та пропорційності.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню на суму 7000,00 грн, з яких 3500,00 грн - основна сума боргу (тіло), 3500,00 грн - заборгованість за процентами.

Розподіл судових витрат.
За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1), інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2).
До позовної заяви додано платіжну інструкцію № 82 від 28.01.2026, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в сумі 2662,40 грн.
Суд задовольнив позовні вимоги частково, на суму 7000,00 грн, що дорівнює 23,36%.
Отже сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 2662,40 *23,36% = 621,93 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
З матеріалів справи вбачається, що в інтересах позивача з позовом до суду звернулася адвокатка Остапченко О.В. на підставі довіреності № 2, наданої ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ», але документів, які підтверджують фактичне надання послуг та/або понесення відповідних судових витрат (акт виконаних робіт/наданих послуг, детальний опис робіт, виконаних адвокатом або платіжні документи тощо) суду не надано. 
Оскільки стороною позивача не надано належних доказів в частині понесення витрат на професійну правничу допомогу, позовні вимоги в частині стягнення відповідних витрат задоволенню не підлягають.
Інші документально підтверджені судові витрати в матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263 265, 268, 273, 280, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» до ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» заборгованість на загальну суму 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.
В задоволенні решти позову, відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» витрати на сплату судового збору в сумі 621(шістсот двадцять одна) грн 93 коп.
В задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Реквізити учасників справи:
- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ», 02002, м. Київ, вул. Митрополита Андрія Шептицького, буд. 4-А, ідентифікаційний код: 42152351;
- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 

Суддя	Р.О. Губанов