ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21824/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кедик Марія Василівна
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Кузьменка В.В.,
Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.07.2021 № 00509190902, згідно з яким застосовано штрафні санкції на суму 500000,00 грн за зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального, та від 06.07.2021 № 00509180902, згідно з яким застосовано штрафні санкції на суму 1020,00 грн за ненадання у повному обсязі оригіналів документів.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що пальне, в повному обсязі використане підприємством для власних потреб, а саме, заправки техніки, що перебуває у власності та користуванні позивача. Основна кількість палива розливалась по паливних баках транспорту позивача, а частина відвантажувалась до нестаціонарної ємкості (бочки), з якої в подальшому переливалось у баки цих транспортних засобів. Так, як Закон № 481 не містить вказівки на те, що пальне повинно зберігатися виключно у стаціонарних ємностях для зберігання пального; не визначає граничний об`єм пального чи обмежень по строку, з якого починається «зберігання пального»; саме по собі зберігання пального не є підставою для реєстрації акцизного складу, оскільки вимагає певного обсягу пального. Тому, паливні баки транспортних засобів, які використовуються для подачі пального до двигуна внутрішнього згорання такого транспортного засобу, для приведення його в рух, не є ємностями для зберігання пального, у розумінні Закону № 481.
На виконання Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, передано судові справи Львівському окружному адміністративному суду.
Ухвалою від 28.03.2025 суд прийняв до провадження справу № 640/21824/21.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 06.07.2021 № 00509190902.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2025 та від 16.12.2025 відкрито апеляційне провадження, призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу від 07.05.2021 № 3754, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері ліцензування, виробництва, придбання, зберігання, реалізації, транспортування обліку пального посадові особи контролюючого органу відповідно до направлень на перевірку від 28.05.2021 № 9799/26-15-09-02 та № 9801/26-15-09-02, ГУ ДПС у м. Києві провело фактичну перевірку ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" за адресою вул. Ярославів Вал, буд 38, м. Київ, про що 07.06.2021 складений акт № 44733/Ж5/25-15-09-02/39325379.
Згідно з актом перевірки встановлено, що на письмовий запит ТОВ «УХЛК» надані документи: договір суборенди від 11.12.2014; договори від 03.11.2015 № 26ОБКНК-0226, від 13.04.2017 № 26ОБКНК-0067 укладені з ПП «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ»; договори від 08.04.2020 № 26ДГ-11697/20, № 26ПК-11766/20, укладені з ПП «ОККО-БІЗНЕС ПАРТНЕР»; договори від 24.01.2017 № 93/01/17, від 14.01.2020 № 38/01/20, від 02.03.2021 № К-Ю-0321-103 укладені з ПП «УКРПАЛЕТСИСТЕМ»; договори від 01.01.2020 № ФТ-2020/69, від 14.01.2021 № ФТ-21/77, укладені з ТОВ «ФАВОРИТ ОЙЛ»; договір від 14.01.2020 № НК-2020/198, укладений з ТОВ «НК ФАВОРИТ ОЙЛ»; договори від 27.05.2019 № КОМ19778/19, від 27.05.2019 № 19778/19, укладені з ТОВ «СПР»; оборотно-сальдові по рахунках 10,105, 203,631; витяги з державних реєстрів.
У встановлений термін та станом на 04.06.2021 запитувані документи подано не в повному обсязі, а саме, до перевірки не надані видаткові та товарно-транспортні накладні на придбанні нафтопродукти, акти прийому передачі нафтопродуктів, акти зливу нафтопродуктів, ати списання пального, подорожніх листів та іншої первинної документації для підтвердження кількості списаного на власні потреби пального.
Таким чином, за висновками контролюючого органу, на дату завершення перевірки позивачем не у повному обсязі надані документи, що належать або пов`язанні з предметом перевірки, чим порушено п. 85.2 ст. 85 ПК України.
Відповідно до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, ТОВ «УХЛК» ліцензії за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Кемського 11-Т не отримувало.
Таким чином, перевіркою встановлено зберігання позивачем пального за адресою: Житомирська обл., м.Коростепь, вул. Кемського 11-Т без наявності ліцензії на право зберігання пального, чим порушено вимоги ч. 8 ст. 15 Закону України № 481.
За наслідками перевірки винесені податкові повідомлення-рішення: від 06.07.2021 № 00509190902, яким застосовано штрафні санкції на суму 500000,00 грн за зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального; від 06.07.2021 № 00509180902, яким застосовано штрафні санкції на суму 1020,00 грн за ненадання у повному обсязі оригіналів документів.
Не погодившись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відсутні підстави вважати, що зберігання позивачем дизельного пального, придбаного для власного використання, підпадає під визначення «зберігання пального», що вимагає ліцензування відповідно до норм ст. 15 Закону № 481/95-ВР. Тому, відсутні й підстави для притягнення позивача до відповідальності, встановленої нормою абзацу 9 частини другої статті 17 цього Закону.
Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки позивач здійснював придбання пального з використанням паливних карток на підставі укладених договорів з контрагентами-постачальниками, проте протягом проведення перевірки, встановлено відсутність реєстрації накладних на реалізацію позивачем пального в період з 01.04.2020 по 28.05.2021. Таким чином, перевіркою встановлено зберігання пального за адресою Житомирська обл., м. Коростень, вул. Кемського 11-Т без наявності ліцензії на право зберігання пального.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно норм ч. 1 ст. 308 КАС України, рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволення позовних вимог.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Подактовий кодекс України (далі - ПК України, у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За змістом п.п. 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом, зокрема: б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам. Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу; в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої; ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
Відповідно до норм підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.
Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для: а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України); б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України; в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.
Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.
Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.
Не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.
Згідно змісту підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.
Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками; при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.
До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов: а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту; б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які: призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг; належать іншим особам; виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника; в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначає Закон України від 19.12.1995 № 481/95-BP "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі - Закон України № 481/95-BP).
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України № 481/95-BP, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону України № 481/95-ВР, встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій у розмірі 500000 гривень.
Згідно з ч. 8 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Частиною 19 статті 15 Закону № 481/95-ВР, передбачено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
За нормами ч. 21 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.
Колегія суддів звертає увагу на те, що зберігання пального пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця, як акцизного складу.
Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального, не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії. 
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог Закону № 481/95-ВР ґрунтуються на аналізі акцизних накладних, а також наданими ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" на запит податкового органу документами.
Відповідно до вказаних первинних документів ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" придбало у період з 01.04.2020-28.05.2021 у ПП "УКРПАЛЕТСИСТЕМ", ТОВ "ФАВОРИТ ОЙЛ" пальне (паливо дизельне) у кількості 396663,07 л.
Вказані обставини, згідно з актом фактичної перевірки, слугували підставою для формування відповідачем висновку про зберігання ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" у періоді, що перевірявся, пального без отримання відповідної ліцензії і, відповідно, до притягнення вказаного суб`єкта господарювання до відповідальності.
Однак, контролюючий орган не встановлював фактичну та кількісну наявність пального, спосіб його зберігання, технічні характеристики використаних для цього споруд, ємностей, знімав залишки пального. Крім того, податковий орган не вимагав від позивача провести інвентаризацію пального на зберіганні.
Дійсно, досліджені акцизні накладні підтверджують сам факт придбання позивачем пального, проте такі обставини не є беззаперечним доказом його зберігання, при цьому, що позивач не заперечує обставин придбання у період з 01.04.2020-28.05.2021 дизельного палива у кількості 396663,07 л у ПП "УКРПАЛЕТСИСТЕМ", ТОВ "ФАВОРИТ ОЙЛ", однак, наголошував на тому, що придбане паливо використовувались ним виключно у господарській діяльності. Позивач пояснив, що у своїй господарській діяльності використовує пальне виключно для забезпечення роботи транспортних засобів та спеціальної техніки, що перебувають у власності та на балансі підприємства.
На підтвердження вказаного позивач надав копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та спецтехніки.
Факт руху та використання пального в обліку підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по субрахунку 203 «Паливо» у розрізі місяців за період, який охоплювала перевірка.
Отже, враховуючи нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та встановлені судом обставини справи, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що зберігання позивачем дизельного пального, придбаного для власного використання, підпадає під визначення «зберігання пального», що вимагає ліцензування відповідно до норм статті 15 Закону № 481/95-ВР. Тому, відсутні й підстави для притягнення позивача до відповідальності, встановленої нормою абзацу 9 частини другої статті 17 цього Закону.
Наведені висновки, на переконання колегія суддів, давали суду першої інсатнції підстави для висновку про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення 06.07.2021 № 00509190902 та наявність підстав для його скасування.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 
Судді В.В. Кузьменко
Я.М. Василенко