УХВАЛА 

19 травня 2026 року
м. Київ

справа № 943/201/23
провадження № 61-8587сво25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши справу за позовом  ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про стягнення страхового відшкодування, пені, застосування наслідків порушення грошового зобов`язання

за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року у складі судді Марків Т. А. та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»):
страхове відшкодування на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 та на відшкодування моральної - 200 000,00 грн;
пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) у розмірі 157 737,91 грн; 3 % річних у розмірі 19 873,97 грн; інфляційні втрати у розмірі 92 179,84 грн, а всього - 269 791,72 грн;
страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 125 349,40 грн; 6 525,11 грн - на відшкодування моральної шкоди, 5 152,80 грн - на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, а всього - 137 027,31 грн; 
пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 103 454,38 грн; 3 % річних в розмірі 13 188,41 грн; інфляційні втрати у розмірі 61 764,23 грн, а всього - 178 407,02 грн;
вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 посилалася на те, що 29 липня 2017 року в с. Суходоли Бродівського району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Меrcedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , та автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Desot OPL-3АТ-38», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок якої ОСОБА_1 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

За фактом ДТП 29 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості № 12017140160000474 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 перебуває на розгляді у Буському районному суді Львівської області.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Desot OPL-3АТ-38», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно з полісом № АК6676559 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а тому позивачка звернулася до страховика забезпеченого транспортного засобу із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю її чоловіка та батька малолітнього ОСОБА_2 , а також за шкоду, завдану ушкодженням її здоров`я. 

Незважаючи на те що з моменту отримання страховиком указаної заяви минуло більше 90 днів, відповідач, посилаючись на пункт 36.2 статті 36 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на відсутність вироку у кримінальному провадженні, порушеному за фактом ДТП.

Рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду кримінальної справи є протиправним, оскільки встановлення вини у ДТП у цьому випадку не впливає на виплату потерпілим страхового відшкодування за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, позивачка посилалася на те, що вона має право на стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме: в період з 29 вересня 2019 року до 20 січня 2023 року та за період з 06 листопада 2019 року до 20 січня 2023 року.

У зв`язку з цим позивачка просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Бродівський районний суд Львівської області рішенням від 22 січня 2024 року позов задовольнив частково. Стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, завданої малолітньому ОСОБА_2 смертю потерпілого, та моральної шкоди, завданої смертю батька, в межах страхової суми у розмірі 200 000,00 грн. Стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на лікування, шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, а також на відшкодування моральної шкоди як особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП, у загальному розмірі 106 324,39 грн. Стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 пеню, 3 % річних та інфляційні втрати внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 у загальному розмірі 164 071,45 грн. Стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 пеню, 3 % річних та інфляційні втрати внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 у загальному розмірі 118 593,54 грн. 

Суд мотивував рішення тим, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними. При цьому суд виходив з того, що право позивача та її малолітнього сина на страхове відшкодування, відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, не залежить від встановлення вини або невинуватості обвинуваченого у кримінальному провадженні № 12017140160000474 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, адже кримінальні правопорушення, передбачені статтею 286 КК України, характеризуються необережною формою вини. 

Посилаючись на припинення перебігу строку прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, відповідач не повідомив про передбачені статтями 32, 37 зазначеного Закону обставини, які, на його думку, можуть бути встановлені за результатами судового розгляду кримінального провадження та впливають на його позицію щодо майнових вимог ОСОБА_1 . 

Відомостей про те, що в цьому кримінальному провадженні розглядається спір про здійснення страхового відшкодування, рішення щодо якого відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IVможе стати підставою для здійснення відповідачем страхового відшкодування іншим особам, або підставою для здійснення страхового відшкодування ОСОБА_1 та її сину іншим страховиком, або вплинути на розмір такого відшкодування, відповідач суду не надав.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд виходив з того, що відповідач не довів наявність об`єктивних причин для неприйняття протягом чотирьох років рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування позивачці та її сину, що дає підстави для визнання прострочення таким, що відбулося з вини страховика.

Водночас суд не погодився з визначеним позивачкою періодом, за який обчислено пеню, 3 % річних та інфляційні втрати внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 , оскільки документи на підтвердження того, що смерть потерпілого є прямим наслідком ДТП, позивачка надала відповідачу 03 червня 2021 року, тобто останнім днем для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування або для відмови у здійсненні такої виплати, є 01 вересня 2021 року, а тому пеня, 3 % річних та інфляційні втрати підлягали нарахуванню за період з 02 вересня 2021 року до 20 січня 2023 року.

Суд першої інстанції також не погодився з періодом, за який обчислено пеню, 3 % річних та інфляційні втрати внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , оскільки документи, необхідні для вирішення питання про сплату страхового відшкодування, вона подала страховику 12 червня 2020 року, тобто останнім днем для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування або для відмови у здійсненні такої виплати, є 10 вересня 2021 року, а тому пеня, 3 % річних та інфляційні втрати підлягали нарахуванню за період з 11 вересня 2021 року до 20 січня 2023 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Львівський апеляційний суд постановою від 06 червня 2025 рокуапеляційну скаргу ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» залишив без задоволення. Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У липні 2025 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року в частині позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження заявник указував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 513/730/21, від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22, від 01 лютого 2018 року у справі № 126/1439/17, від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19.

Касаційна скарга мотивована тим, що, вирішуючи позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає тільки у випадку, якщо страхове відшкодування не відбулося з його вини як боржника у таких правовідносинах. 

Відповідач скористався своїм правом, передбаченим пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, щодо припинення перебігу строку для здійснення страхового відшкодування, про що повідомив позивачку.

Суди не звернули уваги на те, що в разі припинення страховиком перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування відповідно до абзацу четвертого пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV (якщо ДТП розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі), - такий строк розпочинається з моменту набрання законної сили рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки страхового відшкодування у порядку цивільного судочинства. 

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом між сторонами не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України. 

Зважаючи на те, що рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року у цій справі, яке було надіслане відповідачу 31 грудня 2024 року, в частині виплати позивачці та її малолітньому сину страхового відшкодування відповідач виконав 23 січня 2025 року, немає правових підстав для стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання. 

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України право позивачки та її малолітнього сина не залежить від розгляду кримінальної справи про обвинувачення водія ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Суди не звернули уваги на те, що ДТП, внаслідок якої ОСОБА_7 помер, сталася внаслідок взаємодії трьох джерел підвищеної небезпеки, власником одного з яких був ОСОБА_7 , а отже, застосуванню до спірних правовідносин підлягала стаття 1188 ЦК України, згідно з частиною першою якої, у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто винною особою. 

Частиною другою статті 1188 ЦК України передбачено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Норма частини другої статті 1188 ЦК України застосовна за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.

Відповідно до частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.

З огляду на зазначене норма частини другої статті 1188 ЦК України застосовна тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) транспортних засобів була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі).

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (пункт 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV).

У раз, якщо не буде встановлено неправомірної поведінки (порушення правил дорожнього руху, що призвели до ДТП) одного з водіїв (володільців) транспортних засобів, частина друга статті 1188 ЦК України застосуванню не підлягає, а має застосовуватися частина перша статті 1188 ЦК України, тобто відшкодування шкоди має здійснюватися винною особою. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

23 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду. 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2026 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що 29 липня 2017 року, близько 11:00 год, на автодорозі Київ - Чоп, 450 км + 400 м, що в с. Суходоли Бродівського району Львівської області, сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Меrcedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , та автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Desot OPL-3АТ-38», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок якої водій ОСОБА_7 від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а пасажир ОСОБА_1 отримала відкриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому склепіння і основи черепа з крововиливами під оболонку та в речовину головного мозку, забою головного мозку важкого ступеня, забійні рани на обличчі, закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків та вивихом акроміального кінця, закритий перелом середньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, забійну рану на внутрішній поверхні правого стегна в середній третині, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в час спричинення.

За фактом зазначеної ДТП до ЄРДР внесено відомості за № 12017140160000474 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 перебуває на розгляді в Буському районному суді Львівської області.

Відповідно до обвинувального акта в кримінальному провадженні № 12017140160000474 ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, а саме: він 29 липня 2017 року, близько 11:00 год, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Desot OPL-3АТ-38», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі Київ - Чоп в напрямку до м. Києва, при проїзді ділянки в районі 450 км + 400 м, що в с. Суходоли Бродівського району, грубо порушив вимоги пунктів 1.2, 1.5, 1.10, 2.3 «б», «д», 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), які виявилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись зі швидкістю в межах 67 км/год, що є перевищенням встановленої у населеному пункті швидкості (60 км/год), не врахував дорожньої обстановки та стану керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим створив аварійну обстановку, яка призвела до втрати керованості автомобілем і, як наслідок, до виїзду без причин технічного характеру на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем «Меrcedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , внаслідок чого пасажир ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а водій ОСОБА_7 помер. 

На момент смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та був батьком малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з полісом № АК6676559 була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до витягу з медичної карти № 4922 ОСОБА_1 з 11:30 год до 17:30 год 29 липня 2017 року перебувала на лікуванні в реанімаційно-анестезіологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Бродівська Центральна міська лікарня» (далі - КНП «Бродівська Центральна міська лікарня»).

Згідно з висновком Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Добробут» (далі - ТОВ «Медичний центр «Добробут») ОСОБА_1 рекомендоване медичне супроводження у м. Київ до Головного військового клінічного госпіталю (далі - ГВК). 

За медичний супровід пацієнта 02 серпня 2017 року, відповідно до замовлення на надання медичних послуг та фіскального чека, на рахунок ТОВ «Медичний центр «Добробут» було сплачено 15 400,00 грн.

Згідно з договорами про здійснення медичної практики суб`єктом господарської діяльності в Збройних Силах України на платній основі від 02 серпня 2017 року № 3923, від 05 вересня 2017 року № 4420, від 15 березня 2018 року № 1477, від 27 вересня 2018 року № 5063, укладеними між Національним військовим медичним клінічним центром (далі - НВМКЦ) «ГВКГ» (виконавець) та ОСОБА_1 , замовник звернулася із заявою про прийняття її на лікування до НВМКЦ «ГВКГ» на платній основі, а виконавець зобов`язався забезпечити надання всіх видів медичних послуг особі, яка цього потребує за життєвими показними. Замовник зобов`язався в добровільному порядку оплатити вартість лікування згідно з прейскурантом цін НВМКЦ «ГВКГ».

Відповідно до виписного епікризу № 18929, розрахунку вартості лікування хворого за оплату ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в нейрохірургічному відділенні, у відділенні РІТ для нейрохірургічних та неврологічних хворих НВМКЦ «ГВКГ» у період з 02 серпня 2017 року до 04 вересня 2017 року з діагнозом: поєднана краніо-скелетна травма (29 липня 2017 року), відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, з вогнищами забоїв в лобних та скроневих долях, субарахноїдальний крововилив, лінійний перелом скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці і лівої ліктьової кістки в середній третині, нозокоміальна пневмонія в нижній частці лівої легені. Вартість фактично наданих послуг становить 47 242,87 грн.

Згідно з виписним епікризом № 21251 та розрахунком вартості лікування хворого за оплату ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні НВМКЦ «ГВКГ» у період з 05 до 11 вересня 2017 року з діагнозом: закритий перелом (29 липня 2017 року) акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків та вивих її акроміального кінця, лікований консервативно (29 липня 2017 року), закритий перелом (29 липня 2017 року) середньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, лікований консервативно (29 липня 2017 року). Вартість фактично наданих послуг становить 8 065,65 грн. 

Зазначені епікризи містять відомості про те, що ОСОБА_1 отримала травми в результаті ДТП 29 липня 2017 року, медична допомога надавалася їй у КНП «Бродівська центральна міська лікарня» та Київській міській лікарні швидкої медичної допомоги, де вона перебувала на лікуванні з 29 липня 2017 року до 02 серпня 2017 року. 

02 серпня 2017 року позивачку було переведено у НВМКЦ «ГВКГ» з госпіталізацією в нейрохірургічне відділення, після цього - в травматологічне відділення. 

Згідно з квитанціями на підставі рахунків-фактур 05 вересня 2017 року позивачка придбала набір імплантів для остеосинтезу ліктьової кістки, вартістю 13 100,00 грн, та набір імплантів для остеосинтезу ключиці вартістю, 12 300,00 грн.

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 було здійснено відкриту репозицію уламків лівої ліктьової кістки, занурений металоостеосинтез, відкриту репозицію уламків лівої ключиці, усунення вивиху акроміального кінця лівої ключиці, занурений металоостеосинтез.

Згідно з виписним епікризом № 6785 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні НВМКЦ «ГВКГ» у період з 15 березня 2018 року до 19 березня 2018 року з діагнозом: консолідований закритий перелом (29 серпня 2017 року) акроміального кінця лівої ключиці з наявністю металевої конструкції (06 вересня 2017 року).

Відповідно до виписного епікризу № 23205 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні НВМКЦ «ГВКГ» у період з 27 вересня 2018 року до 01 жовтня 2018 року з діагнозом: консолідований закритий перелом (29 липня 2017 року) середньої третини лівої ліктьової кістки, лікований зануреним металоостеосинтезом (06 вересня 2017 року).

01 липня 2019 року ОСОБА_1 подала до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про виплату страхового відшкодування: для дружини потерпілого моральної шкоди в розмірі 19 200,00 грн, сина потерпілого ( ОСОБА_2 ) моральної шкоди в розмірі 19 200,00 грн та відшкодування утримання в розмірі 508 843,75 грн (сума в межах страхового ліміту - 161 600,00 грн). Питання про виплату страхового відшкодування страховик не вирішив. 

08 серпня 2019 року ОСОБА_1 направила до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про виплату страхового відшкодування, яке складається із: витрат на лікування - 12 5349,38 грн, моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, - 6 267,50 грн, шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, - 5 152,80 грн. Питання про виплату страхового відшкодування страховик не вирішив.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду  у складі Верховного Суду з посиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що є підстави для відступу від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 694/1482/21 (провадження № 61-17399св24) та Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18), у яких зроблено висновки щодо визначення моменту прострочення страховиком виконання грошового зобов`язання та, відповідно, застосування до спірних правовідносин норм частини другої статті 625 ЦК України.

При цьому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне відступити саме від висновків щодо застосування частини другої статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у раніше винесених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла такого висновку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Результат аналізу наведеної норми процесуального права дає підстави для висновку, що на розгляд об`єднаної палати може бути передана справа, якщо в аналогічній (подібній) справі викладено інший висновок щодо застосування тієї самої норми права норми права. Подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за їхніми елементами: суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин).

На предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, у такому разі подібність потрібно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20)).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що немає підстав для розгляду справи № 943/201/23 (провадження № 61-8587сво25) Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з огляду на таке.

У цій справі предметом спору є стягнення страхового відшкодування, пені, 3 % річних та інфляційних втрат за порушення строків виплати страхового відшкодування. 

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» оскаржує рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пені, 3 % річних та інфляційних втрат за порушення строків виплати страхового відшкодування.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не довів наявність об`єктивних причин для неприйняття протягом чотирьох років рішення щодо здійснення позивачці та її сину виплати страхового відшкодування, що дає підстави для визнання прострочення таким, що відбулося з вини страховика.

Зважаючи на те, що документи на підтвердження того, що смерть потерпілого є прямим наслідком ДТП, позивачка надала відповідачу 03 червня 2021 року, суди дійшли висновку про те, що останнім днем для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 або для відмови у здійсненні такої виплати є 01 вересня 2021 року, а тому пеня, 3 % річних та інфляційні втрати підлягали нарахуванню за період з 02 вересня 2021 року до 20 січня 2023 року; а на користь ОСОБА_1 - 10 вересня 2021 року, а тому пеня, 3 % річних та інфляційні втрати підлягали нарахуванню за період з 11 вересня 2021 року до 20 січня 2023 року.

Тобто суди попередніх інстанцій виходили з того, що пеня, 3 % річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» починаючи з 91-го дня після звернення позивачки з необхідними документами про виплату страхового відшкодування, відповідно, у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання.

На думку колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, вказаний висновок судів попередніх інстанцій узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду: 
- у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17), у якій зазначено, що у пункті 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. 
Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення (підпункт 6.6.2 договору страхування від 16 травня 2013 року). 
У вказаній справі суди встановили, що у травні 2014 року позивач звернувся до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати становить 90 днів, а за умовами договору про добровільне страхування - 14 днів, Верховний Суд (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погодився з тим, що починаючи з 91-го дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно, суд погодився з розрахунком періоду, наданим позивачем для обрахунку часу прострочення, починаючи з вересня 2014 року і до дати звернення до суду із цим позовом;

- у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2020 року у справі № 694/1482/21 (провадження № 61-17399св24), у якій суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про те, що з урахуванням принципу диспозитивності періодом нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат є період з 05 жовтня 2020 року до 23 березня 2023 року.
У вказаній справі суди встановили, що страхова компанія отримала заяву позивачів про виплату страхового відшкодування 06 липня 2020 року, а тому відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IVстраховик мав би сплатити страхове відшкодування не пізніше 04 жовтня 2020 року (через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), а тому з 05 жовтня 2020 року розпочався період прострочення;

- у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 757/26834/15-ц), у якій зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, суди дійшли обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України і стягнення зі страховика 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат. 
У вказаній справі суди першої та апеляційної інстанцій, з висновками яких погодився касаційний суд, встановивши, що прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 93 417,00 грн тривало 514 днів, а саме: з 07 січня 2014 року (перший день прострочення виконання грошового зобов`язання) до 04 червня 2015 року (момент повного виконання грошового зобов`язання), дійшли висновку, що за вказаний період зі страховика підлягають стягненню 3 % річних та інфляційні втрати. 
Верховний Суд відхилив доводи касаційної скарги про те, що обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування виник у відповідача на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 лютого 2015 року, яким встановлено факт неналежного виконання страховиком зобов`язання та стягнено страхове відшкодування, оскільки підставою позову є невиплата страхового відшкодування, а не прострочення виплати за рішенням суду, а тому початковим моментом прострочення виконання відповідачем зобов`язання є 07 січня 2014 року (день, коли страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору). 

Водночас у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21); від 15 серпня 2023 року у справі № 513/730/21 (провадження № 61-8320св23), від 22 грудня 2023 року у справі № 345/3049/22 (провадження № 61-11031св23), від 30 квітня 2025 року у справі № 496/3445/22 (провадження № 61-4322св24), ухвалених у подібних правовідносинах, зазначено про те, що відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у цих правовідносинах.

У пункті 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Таким чином, у діях страховика немає вини у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу четвертого пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування.

Проаналізувавши підстави позовів у справах, від яких просить відступити колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів встановила таке.

У справі № 694/1482/21 (провадження № 61-17399св24) страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV, згідно з яким, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

При цьому, під час розгляду справи суди встановили незаконність такої відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV. Суди також встановили, що страхова компанія отримала заяву позивачів про виплату страхового відшкодування 06 липня 2020 року, а тому відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик мав би сплатити страхове відшкодування не пізніше 04 жовтня 2020 року (через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), а з 05 жовтня 2020 року розпочався період прострочення. З огляду на це суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про те, що з урахуванням принципу диспозитивності періодом нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат є період з 05 жовтня 2020 року до 23 березня 2023 року.

Водночас, за встановленими у справі № 694/1482/21 (провадження № 61-17399св24) обставинами, страховик не приймав рішення про припинення здійснення страхового відшкодування на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV.

За обставинами, встановленими у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 757/26834/15-ц), позивачка просила суд стягнути із страхової компанії штрафні санкції за прострочення виплати страхового відшкодування, зокрема: пеню у розмірі 24 008,17 грн та грошові кошти на підставі статті 625 ЦК України, а саме: 3 % річних у розмірі 3 946,55 грн та інфляційні втрати у розмірі 60 907,88 грн, а всього - 88 862,60 грн. При цьому суди встановили, що 20 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір № 3112/261/000013 добровільного страхування наземного транспорту автомобіля.

Тобто у справі мало місце стягнення штрафних санкцій за договором добровільного страхування, а тому норми пункту 36.2 Закону № 1961-IV, який регламентує підстави припинення страхових виплат, не поширюються на правовідносини, що виникли з договору добровільного страхування відповідальності, укладеного між сторонами.

Алгоритм з`ясування подібності правовідносин у судових рішеннях суду касаційної інстанції викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/ 14-ц та інших.

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див., зокрема, пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 у справі № 910/719/19, пункт 60 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц).

Разом із тим у справі, яка переглядається, та у справах, в якій ухвалено судові рішення, від висновків яких пропонується відступити, наявні різні фактичні обставини, хоча правове регулювання однакове. 

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду посилається суто на наявність різних підходів у практиці суду касаційної інстанції щодо визначення моменту прострочення страховиком виконання грошового зобов`язання та, відповідно, застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України в сукупності із нормами абзацу четвертого пункту 36.2 Закону № 1961-IV. 

Проте у справах, в яких ухвалені судові рішення, від яких пропонується відступити, страховик не приймав рішення про припинення здійснення страхового відшкодування на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV.

Отже, подібності правовідносин немає.

Повернення об`єднаною палатою справи колегії суддів для її розгляду з підстав неподібних правовідносин, різних фактичних обставин справи є сталою практикою касаційних судів у складі Верховного Суду (див., зокрема: ухвалу Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного господарського суду від 29 лютого 2024 року у справі № 907/825/22, ухвалу Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 420/3179/22 та інші).

З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у цій справі відсутній предмет (об`єкт) для розгляду справи об`єднаною палатою, оскільки розгляд судом справи, в якій відсутній функціонал (компетенційні повноваження) для об`єднаної палати, не відповідатиме критерію суду, встановленому законом.

Керуючись статтями 7, 260, 402, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Повернути справу № 943/201/23 за позовом  ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про стягнення страхового відшкодування, пені, застосування наслідків порушення грошового зобов`язання за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий	А. Ю. Зайцев 	
Судді:	В. І. Крат  	
	Д. Д. Луспеник  Є. В. Синельников 	
	І. М. Фаловська  М. Є. Червинська