ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/533/24  Номер провадження 22-ц/814/1412/26	Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Карпушина Г.Л., Чумак О.В.,
за участю секретаря Дороженка Р.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава-Насіння» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава-Насіння» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поворотної допомоги,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтава-Насіння» (надалі ТОВ «Полтава-Насіння») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги №1 від 12.03.2024 в розмірі 205072,13 грн., що складається з суми основної заборгованості – 200000 грн, пені – 672,13 грн. та інфляційних втрат – 4400 грн.
Вимоги обґрунтовані тим, що 12.03.2024 між сторонами був укладений договір поворотної фінансової допомоги №1, за умовами якого ОСОБА_1 отримав 200000 грн. строком до 31.05.2024.
У визначений термін позичальником кошти не були повернуті, а направлена 04.06.2024 товариством на його адресу вимога-претензія про повернення коштів у повному обсязі залишилась без реагування.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду вмотивовано не доведеністю позивачем факту укладання договору поворотної позики.
Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Полтава-Насіння» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення по справі просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Звертає увагу на наявність в матеріалах справи доказів перерахування коштів в сумі визначеній в договорі – 200000 грн. та підтвердження відповідачем в судовому засіданні місцевого суду факту їх отримання.
Вказує, що висновок експерта сам по собі не спростовує факт укладання договору, який є реальним та вважається укладеним з моменту передачі коштів позичальнику, що і було доведено в суді першої інстанції.
Також, в апеляційній скарзі акцентовано увагу на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, які регламентують порядок призначення експертизи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, товариством на доведення викладених в позовній заяві обставин було надано суду копію договору поворотної фінансової допомоги №1 від 12.03.2024, сторонами якого є ТОВ «Полтава Насіння» та ОСОБА_1 , згідно якого останній отримав 200000 грн., зі строком до 31.05.2024, а також копію платіжної інструкції №999 від 12.03.2024 про перерахування товариством ОСОБА_1 200000 грн. для поповнення його картки НОМЕР_1 .
Заперечуючи факт укладання договору поворотної допомоги, стороною відповідача в ході розгляду справи ініціювалось питання про призначення судово-почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Машівського районного суду від 30 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Будігая О.В. та призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання належності підпису ОСОБА_1 в договорі поворотної фінансової допомоги №1 від 12.03.2024.
Згідно висновку експерта Полтавського НДЕКЦ №СЕ-19/117-25/16212-ПЧ від 01.08.2025 підпис від імені ОСОБА_1 на зворотному боці аркуша, в розділі: «8.РЕКВІЗИТИ І ПІДПИСИ СТОРІН», у графі: «Позичальник ОСОБА_1 » договору поворотної фінансової допомоги №1 від 12.03.2024, укладений між ТОВ «Полтава-Насіння» (Позикодавець), в особі голови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (Позичальник) виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі висновку експерта, яким встановлено неналежність відповідачу підпису в договорі про поворотну фінансову допомогу, дійшов висновку про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги та, відповідно, про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по такому договору, який є нікчемним та не тягне за собою жодних правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.
Згідно із статтею 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії; а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Пунктом 14.1.257 Податкового кодексу України визначено поняття поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 22 січня 2020 року по справі №674/461/16-ц, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова).
Заперечуючи заявлені позивачем вимоги, а саме факт укладання ОСОБА_1 як позичальником договору про надання поворотної фінансової допомоги, представником відповідача було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, за результатами проведення якої було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в договорі поворотної фінансової допомоги №1 від 12.03.2024 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Прийнявши до уваги висновки зазначеної експертизи як належний та допустимий доказ, який стосується предмета доказування, суд першої інстанції виснував про доведеність стороною відповідача того, що наданий товариством договір поворотної фінансової позики не був підписаний ОСОБА_1 , а тому фактично є нікчемним, оскільки в ньому відсутнє волевиявлення позичальника, що прямо суперечить вимогам до письмової форми правочину (ст. 207 ЦК України). За вказаних обставин, такий договір не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю, а відтак вимога про стягнення заборгованості по такому договору задоволенню не підлягає. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, якого він дійшов при вірному встановленні фактичних обставин та правильній правовій оцінці зібраних по справі доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує скасування чи зміну судового рішення.
Так, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що відповідач на підставі укладеного з товариством договору отримав як працівник підприємства фінансову допомогу шляхом її перерахування на його картковий рахунок, що фактично не заперечувалось останнім в ході судового розгляду та доводиться платіжною інструкцією.
В даному випадку відповідачем в ході судового розгляду було зазначено, що він дійсно, по вказівці директора підприємства надав номер своєї банківської карти для зарахування на неї грошових коштів в розмірі 200000 грн., які він відразу передав останньому в приміщенні банку, за участю свідка ОСОБА_3 , отримавши завірення від керівника про те, що він буде повертати такі кошти товариству, а не ОСОБА_1 .
Аналогічні пояснення з цього приводу надав і свідок ОСОБА_3 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що самим товариством, крім не підписаного відповідачем договору, не було надано суду первинних документів, які б свідчили про дійсне бажання останнього, як працівника підприємства, отримати поворотну фінансову допомогу. Такими документами могли бути як сама заява позичальника з проханням надати йому таку допомогу, так і відповідне розпорядження директора з його погодженням та резолюцією для виконання бухгалтерією, здійснення бухгалтерією відповідної проводки фінансової операції по виплаті через банківську карту 200000 грн.
Також відхиляється колегією суддів незгода апелянта з діями суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертиза з тих підстав, що проведена по справі експертиза є неповною, містить суперечності та не відповідає вимогам ЗУ«Про експертизу».
Так, відмовляючи в задоволенні призначення повторної експертизи за клопотанням товариства, суд зазначив, що експертом в повній мірі було надано відповідь на поставлене питання, порушень порядку проведення експертизи не вбачається, при цьому достатньої обґрунтованості в необхідності проведення повторної експертизи заявником не надано.
При цьому, сама ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи як самостійне процесуальне рішення в апеляційному порядку позивачем не оскаржувалась.
Також судова колегія звернула увагу на те, що позивач в ході розгляду справи спочатку взагалі заперечував проти призначення почеркознавчої експертизи, оскарживши ухвалу суду про її призначення в апеляційному суді, а після отримання висновків про не належність підпису відповідачу, сам ініціював призначення повторної експертизи, не довівши при цьому підстав, з якими положення ст. 113 ЦПК України пов`язують необхідність проведення такої експертизи.
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава-Насіння» залишити без задоволення.
Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2026 року.

Судді: О. І. Обідіна Г.Л. Карпушин О.В Чумак