ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 26 червня 2026 року 	Справа № 903/20/25	

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Мачульської Л.В., розглянувши матеріали справи
за позовом Керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України”
до відповідача: Маневицької селищної ради
про витребування земельної ділянки,
за участю представників-учасників справи:
від позивача: н/з
від прокуратури: Скучинський Л.Є., Рішко А.В.
від третьої особи: Шевчук Є.В. 
від відповідача: Швець О.М., Філон О.С.

В С Т А Н О В И В:
Суть спору.

Керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації до Маневицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", в якому просить витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації з незаконного володіння Маневицької селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га.

Стислий виклад позиції учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельну ділянку площею 9,8063 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 було неправомірно інвентаризовано як землю сільськогосподарського призначення та передано з державної до комунальної власності, оскільки згідно з матеріалами лісовпорядкування, картографічними матеріалами та іншими доказами у справі спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення та може перебувати лише у державній власності.
Камінь-Каширська окружна прокуратура у поясненнях від 17.03.2026 зазначає, що на момент прийняття рішення від 18.08.2000, Волинська обласна рада діяла в межах наданих їй статтями 6, 9, 13 ЛК України, статтею 19 ЗК УРСР повноважень, передаючи право постійного користування на земельні ділянки лісового фонду Маневицькому міжгосподарському спеціалізованому підприємству із земель державної власності. Відсутність акта на право постійного користування земельною ділянкою свідчить про те, що визначена законом процедура набуття землекористувачем такого права не завершена, оскільки законодавство України як на момент прийняття рішення від 18.08.2000, так і на час розгляду справи судами попередніх інстанцій не містить граничного строку виконання такого рішення. Відтак, станом на сьогодні рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 в силу приписів статті 144 Конституції України підлягає обов`язковому виконанню. Відсутність державного акта на право постійного користування землями лісогосподарського призначення не може свідчити про відсутність такого права, враховуючи триваючий характер оформлення землекористування. земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, а їх передача до земель комунальної власності є неправомірною. Спірна земельна ділянка відповідно до рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП, положень ст.ст. 6, 9, 13 ЛК України (у редакції, чинній на дату прийняття рішення від 18.08.2000), ст. 13 ЗК УРСР, ст. 6 Закону України Про розмежування земель державної та комунальної власності, Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно розмежування земель державної і комунальної власності від 06.09.2012 № 5245та Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності 27.05.2021 належать до земель лісового фонду державної власності , розпорядником якої є Волинська обласна державна адміністрація. Згідно виготовлених картографічних матеріалів, що долучені до даних письмових пояснень підтверджено факт, що спірна земельна ділянка не підлягала розпаюванню. Враховуючи наведене, усі документи, одержані Маневицькою селищною радою із Державного архіву у Волинській області щодо проведеного розпаювання земель колишнього КСП Батьківщина не мають відношення до даної справи, тобто є неналежними доказами. Подані відповідачем докази - викопіювання з матеріалів роздержавлення та формування території ради не містять відомостей про фактичне місце розташування спірної ділянки у межах чи за межами населеного пункту, щодо приналежності спірної земельної ділянки до певної категорії. Крім цього, вказані документи складені задовго (1997 рік) до фактичного формування ділянки як лісової (її фактичного заліснення станом на 2000 рік). Таким чином, матеріли роздержавлення, на які посилається Відповідач розроблені ще до 2000 року, а тому не можуть бути доказом визначення статусу спірної земельної ділянки станом саме на 2000 рік.
У своїх поясненнях третя особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" підтримує позовні вимоги прокуратури та просить їх задовольнити у повному обсязі. 
Заперечуючи позовні вимоги представник відповідача вказує, що згідно з рішенням Маневицької селищної ради восьмого скликання від 16.12.2020 за №2/5 Про початок реорганізації Будківської, Великоведмезької, Довжицької, Комарівської, Костюхнівської, Куклинської, Лісівської, Новорудської, Оконської, Старочорторийеької, Троянівської, Цмінівської, Черевахівської сільських рад шляхом приєднання до Маневицької селищної ради Волинської області, розпочато процедуру реорганізації Новорудської сільської ради (ЄДРПОУ 04334407), шляхом приєднання до Маневицької селищної ради (ЄДРПОУ 04333193).
Відповідно до пункту 16 цього рішення, Маневицька селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Новорудської сільської ради. Згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га зареєстрована у вказаному кадастрі 24.12.2019 із зазначенням її цільового призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та категорії земель - землі сільськогосподарського призначення.
Підставами для реєстрації зазначеної земельної ділянки за Маневицькою селищною радою є наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 08.12.2020 № 16-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність; рішення Маневицької селищної ради від 15.01.2021 за №5/31 Про прийняття у комунальну власність Маневицької територіальної громади з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення; Акт прийняття-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020 між Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області та Маневицькою селищною радою.
Підставою для включення вказаної вище земельної ділянки до переліку земель сільськогосподарського призначення, які передавались до Маневицької селищної ради, стала «Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Новорудської сільської ради Маневицького району Волинськоїобласті з урахуванням перспективного плану формування території громад Волинської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 08.09.2015 року №1001-Р (в редакції Розпорядження КМ №266-р від 19.04.2017)», яка затверджена наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 26.12.2019 № 3-3764/15-19- СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель».
Та обставина, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення не входила до лісогосподарських земель також підтверджується викопіюванням з «Проекту роздержавлення і видачі державного акта на право колективної власності КСП «Батьківщина» Новорудської сільської ради Маневицького району», де вказана земельна ділянка облікована як сільськогосподарська, копіями графічної частини матеріалів лісовпорядкування Маневицького міжгосподарського лісгоспу станом на 1988 рік, який здійснював лісогосподарювання на цій території до утворення в 2011 році ДП Поліське ЛГ, викопіюванням з Плану лісонасаджень Серхівського лісництва Маневицького міжгосподарського спеціалізованого лісогосподарського підприємства Волинської області (за матеріалами лісовпорядкування 2000 року), де спірна земельна ділянка також визначена як сільськогосподарська.
Відповідач вказує, що ДП «Поліське лісове господарство» було створене лише в 2011 році, засновниками якого є Державне агентство лісових ресурсів України, воно не є правонаступником Маневицького міжгосподарського спеціалізованого лісогосподарського підприємства Волинської області, підтвердженням чого є витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. 
Вважає, що судження позивача щодо підстави набуття права постійного користування земельними ділянками лісогосподарськими підприємствами лише на підставі матеріалів лісовпорядкування є помилковими і не відповідають релевантній судовій практиці, оскільки документами, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками державними лісогосподарськими підприємствами є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування лише до одержання в установленому порядку державних актів на раніше надані землі, тобто, до 28.03.2006. Після зазначеної дати матеріали лісовпорядкування не є підставою набуття таких ділянок.
Право комунальної власності підтверджено розташуванням спірної земельної ділянки у межах території Маневицької селищної територіальної громади, і доказом того, що спірна земельна ділянка перебуває саме у комунальній власності, є витяг із Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 12.12.2024 №НВ-0700674832024, за змістом якого земельна ділянка, кадастровий номер 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га перебуває у комунальній власності.
Керівником Камінь-Каширської окружної прокуратури не доведено зміни первісного статусу спірної земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га, яка належала та досі належить до земель сільськогосподарського призначення, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження переведення спірної земельної ділянки до категорії земель лісового фонду (лісогосподарського призначення) в порядку, визначеному частиною 2 статті 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на 31.05.2011), а також недоведено і планово-картографічними матеріали лісовпорядкування факту надання спірної земельної ділянки в постійне користування до 28.03.2006 включно ДП "Поліське лісове господарство» та в подальшому до ДП «Городоцьке лісове господарство».
У поясненнях від 13.03.2026 відповідач зазначає, що Маневицькою селищною радою надані достатні докази, які дають підстави вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га мала первинний правовий режим земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належала до земель, що перебували у користуванні КСП, правомірно була передана Новорудській сільській раді і ніколи не була лісовою ділянкою. Предметом рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 №13/2 були землі лісового фонду, у тому числі по Новорудській сільській раді площею 522,4 га. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 була предметом рішення Новорудської сільської ради від 05.05.2000 №11/3, оскільки вона є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, такою була первинно і ніколи не перебувала у користуванні КСП Батьківщина як лісова земельна ділянка, правомірно була передана Маневицькій селищній раді у комунальну власність відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 08.12.2020 № 16-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність». Спірна земельна ділянка кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 ніколи не належала до земель лісового фонду, первинно належала до сільськогосподарських земель. Вимога керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації до Маневицької селищної ради про витребування у власність держави з нібито незаконного володіння цієї земельної ділянки є повністю безпідставною, оскільки не підтверджена доказами, наведені позивачем доводи є суперечливими та хибними, обґрунтованими припущеннями.
У судових засіданнях прокурор, представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представники відповідача проти позову заперечили, просили у позові відмовити повністю.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 16.02.2026 справу №903/20/25 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 18 березня 2026 року о 11:30 год.
15.01.2025 представник відповідача надіслав на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі та приєднання копій документів (вх.№01-74/78/25), в якому зазначив, що 13 січня 2025 року Маневицька селищна рада звернулась до державного реєстратора відділу Центр надання адміністративних послуг Маневицької селищної ради з заявою про припинення права комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер 0723685100:04:002:0134 площею 9.8063 га відповідно до рішення Маневицької селищної ради від 09 січня 2025 року №54/7 Про припинення права власності на земельні ділянки.
У вказаному клопотанні представник відповідача просив суд закрити провадження у справі та долучити до матеріалів справи копію рішення Маневицької селищної ради від 09 січня 2025 року №54/7 Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки та копію довідки Маневицької селищної ради від 14.01.2025 №153/01-13/2-25.
У подальшому, під час розгляду справи подане відповідачем клопотання про закриття провадження у справі (вх.№01-74/78/25 від 15.01.2025) не було підтримане Маневицькою селищною радою.
22.01.2025 керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області надіслав на адресу суду пояснення (вх.№01-87/106/25), в якому прокурор просив суд відмовити відповідачу - Маневицькій селищній раді у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.
03.02.2025 відповідач - Маневицька селищна рада надіслала на адресу суду клопотання (вх.№01-87/302/25) про приєднання до матеріалів справи копій документів.
04.02.2025 третя особа- ДСГП Ліси України надіслала на адресу суду пояснення на позовну заяву (вх.№01-87/311/25), в якому підтримала позовні вимоги прокуратури та просила їх задовольнити у повному обсязі.
05.02.2025 керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури надіслав на адресу суду заперечення на клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи копій документів.
У судовому засіданні 05.02.2025 за згодою учасників справи судом оголошено перерву до 19.02.2025.
19.02.2025 від представника позивача - Волинської обласної державної (військової) адміністрації надійшли письмові пояснення (вх.№01-87/594/25), в яких позивач підтримав позовні вимоги Камінь-Каширської окружної прокуратури у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Ухвалою суду від 19.02.2025 продовжено строк підготовчого провадження до 10.04.2025 та відкладено підготовче засідання на 02 квітня 2025 року.
01.04.2025 представник відповідача надіслав на адресу суду клопотання (вх.№01-87/1319/25), в якому просив суд поновити строк для подачі доказів та приєднати до матеріалів провадження у справі №903/20/25 копію ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року про залишення позовної заяви без руху; копію супровідного листа до Волинського окружного адміністративного суду №1024/01-13/2-25 та копію листа Камінь-Каширської окружної прокуратури від 19.02.25 №51/1-276 вих-25.
02.04.2025 керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури надіслав на адресу суду заяву (вх.№01-87/1332/25), в якій просив визнати поважними причини неподання Камінь-Каширською окружною прокуратурою у строк, встановлений ст. 80 ГПК України доказів та долучити до матеріалів справи вимогу прокурора від 11.03.2025, відповідь із Луцької міської ради від 06.03.2025, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Луцької міської ради від 05.03.2025 та витяг із Державного реєстру речових прав від 12.03.2025.
Ухвалою суду від 02.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 09 квітня 2025 року.
09.04.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 06.05.2025.
06.05.2025 від Волинської обласної прокуратури надійшли пояснення у справі (вх.№01-87/1936/25 та №01-75/1411/25).
06.05.2025 ДСГП "Ліси України" подало до суду клопотання (вх..№01-87/1937/25), у якому просило суд поновити строк для подачі письмових доказів у справі та прийняти їх до розгляду.
Ухвалою суду від 06.05.2025 поновлено Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України» строк на подання доказів та долучено до матеріалів подані докази. Постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження та призначити підготовче засідання 10.06.2025 року о 12:00 год. Встановлено прокурору та позивачу строк в 5 днів з дня отримання відзиву, для подання відповіді на відзив (за наявності), із урахуванням вимог ст.166 ГПК України. Відповідачу встановлено строк до 15 днів з дня постановлення ухвали у справі, для подання відзиву на позов, із урахуванням вимог ст.165 ГПК України. Запропоновано третій особі - Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України» надати пояснення по суті позову та відзиву.
21.05.2025 та 02.06.2025 представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх.№01-87/2220/25) та заперечення (вх.№01-87/2414/25) на відповідь прокуратури, в яких зазначив, що наведені у відповіді на відзив пояснення, аргументи та міркування є повністю безпідставними, необґрунтованими та не визнаються відповідачем.
27.05.2025 керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури надіслав на адресу суду відповідь на відзив (вх.№01-87/2323/25).
06.06.2025 третя особа- ДСГП Ліси України надіслало на адресу суду пояснення (вх.№01-87/2528/25) по суті позову.
Ухвалою суду від 10.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті суті 02 липня 2025 року.
У судовому засіданні 02.07.2025 було оголошено перерву до 16.07.2025.
У судовому засіданні 16.07.2025 оголошено перерву до 05.08.2025.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.08.2025 у справі №903/20/25 (суддя Слободян О.Г.) позов задоволено повністю. Витребувано у власність держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації з незаконного володіння Маневицької селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га. Стягнуто з Маневицької селищної ради на користь Волинської обласної прокуратури 2422грн 40коп витрат по сплаті судового збору.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 рішення Господарського суду Волинської області від 15 серпня 2025 року у справі №903/20/25 скасовано. Прийнято нове рішення. В позові відмовлено. Стягнуто з Волинської обласної прокуратури на користь Маневицької селищної ради 3633 грн. витрат зі сплати судового збору.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.01.2026 у даній справі касаційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 та рішення Господарського суду Волинської області від 15.08.2025 скасовано, а справу № 903/20/25 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026 справу розподілено судді Бідюк С.В.
Ухвалою суду від 16.02.2026 справу №903/20/25 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 18 березня 2026 року о 11:30 год. Постановлено учасникам справи надати суду письмові пояснення з урахуванням вказівок, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.01.2026 у даній справі.
13.03.2026 надійшли пояснення відповідача.
17.03.2026 надійшли пояснення Камінь-Каширська окружної прокуратури. 
З метою надання учасникам справи можливості ознайомитись з поданими пояснення, з метою виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 18.03.2026 підготовче засідання відклав на 07.04.2026 о 10:00 год.
07.04.2026 від Волинської обласної прокуратури надійшло клопотання про прийняття до розгляду письмових доказів, які були отримані для встановлення обставин на виконання вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 23.01.2026, зазначені докази не могли бути поданими прокурором одночасно із поданням позову, оскільки були здобуті після цього. Посилаючись на ст.80 ГПК України, прокурор просить суд: визнати поважними причини неподання Волинською обласною прокуратурою у строк, встановлений ст. 80 ГПК України зазначені докази, а також поновити строк для подачі даних документів; долучити до матеріалів справи № 903/20/25 зазначені докази.
Враховуючи строки підготовчого провадження, клопотання прокурора про долучення доказів, з метою надання учасникам справи ознайомитись із поданим клопотанням, забезпечення можливості реалізації сторонами своїх процесуальних прав, повного та всебічного розгляду справи, виконання мети підготовчого провадження, ухвалою суду від 07.04.2026 відкладено підготовче засідання на 15 квітня 2026 року на 12:30 год.
15.04.2026 від Маневицької селищної ради надійшло заперечення на клопотання про прийняття до розгляду письмових доказів, в яких відповідач зазначає, що подане клопотання не може бути задоволеним, оскільки суперечить принципу правової визначеності. Надані копії документів та інформація не є доказами, на підставі яких можливо встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення цієї справи, вони не становлять предмета доказування, а також є зайвими доказами, оскільки вони не мають зв`язку із фактами, що підлягають установленню, вони не стосуються предмета доказування, є неналежними, недопустимими і недостовірними доказами. Просить суд відмовити у прийнятті до розгляду письмових доказів.
Розглянувши клопотання Волинської обласної прокуратури про прийняття до розгляду письмових доказів та заслухавши пояснення учасників справи, з метою забезпечення можливості реалізації сторонами своїх процесуальних прав, дотримання засад рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, принципу змагальності в судочинстві, повного та об`єктивного розгляду справи, суд визнав поважними причини неподання прокуратурою доказів у встановлений строк та протокольною ухвалою від 15.04.2026 поновив строк для подання доказів та долучив відповідні докази до матеріалів справи.
Враховуючи відсутність не розглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 15.04.2026 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 06.05.2026 на 14:00 год.
Розгляд справи по суті неодноразово відкладався протокольними ухвалами від 06.05.2026, 20.05.2026.
Заслухавши у судовому засіданні 02.06.2026 пояснення учасників справи, з метою повного та всебічного розгляду справи, надання учасникам справи можливості підготуватися до судових дебатів, суд протокольною ухвалою від 02.06.2026 відклав розгляд справи по суті на 18.06.2026 на 14:30 год.
Згідно із частиною 13 статті 32 ГПК України визначено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи принцип незмінності складу суду, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне провести розгляд справи по суті впродовж розумного строку.
У судовому засіданні 18.06.2026 судом завершено стадію з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а також надано можливість представникам сторін на стадії судових дебатів висловити перед судом свої правові позиції щодо спірних правовідносин та обмінятись репліками.
Після стадії судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
На підставі вищевикладеного, суд протокольною ухвалою від 18.06.2026 відклав ухвалення та проголошення судового рішення у справі до 26.06.2026 до 11:30 год.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Розпорядженням голови Маневицької районної державної адміністрації від 22.08.2013 № 334 "Про надання дозволу на проведення інвентаризації земель" надано дозвіл Головному управлінню Держземагенства у Волинській області (далі - ГУ Держземагенства у Волинській області) на проведення робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Маневицького району згідно з додатком.
У додатку до розпорядження від 22.08.2013 № 334 визначено перелік сільських, селищних рад Маневицького району, на території яких проводитимуться роботи з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, серед яких під № 19 значиться Новорудська сільська рада.
13.12.2019 Волинською філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності (за межами населених пунктів) на території Новорудської сільської ради Маневицького району Волинської області. 
Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 26.12.2019 № 3-3764/15-19-СГ "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель" затверджено технічну документацію з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Новорудської сільської ради Маневицького району Волинської області, в тому числі і на земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134.
Пунктом 21 додатку до переліку сільських та селищних рад, на території яких затверджуються технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення віднесено Новорудську сільську раду, яка згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 708-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області" входить до складу територіальної громади Маневицької селищної ради та зазначено загальну площу земель 201,6707 га.
Серед вказаних земельних ділянок на території Маневицької селищної ради за межами населених пунктів проведено інвентаризацію земельної ділянки площею 9,8063 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134.
Відповідно до інформації із Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 зареєстрована в кадастрі 24.12.2019, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - землі запасу.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 08.12.2020 № 16-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Маневицькій селищній раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3281,4735 га, які розташовані за межами населених пунктів Маневицької селищної ради Маневицького району (на даний час Камінь-Каширського) згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність.
Відповідно до пункту 141 додатку до вказаного акту приймання-передачі земельну ділянку площею 9,8063 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 передано у комунальну власність Маневицької селищної ради.
Рішенням Маневицької селищної ради від 15.01.2021 № 5/31 "Про прийняття у комунальну власність Маневицької територіальної громади з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення" вказану земельну ділянку прийнято у комунальну власність Маневицької територіальної громади (пункт 141 акту приймання-передачі земельних ділянок, що є додатком до вказаного рішення органу місцевого самоврядування).
02.03.2021 державним реєстратором Маневицької селищної ради прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 із зазначенням форми власності - комунальна, власник - Маневицька селищна рада.
Базове лісовпорядкування на вказану земельну ділянку проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" (далі - ВО "Укрдержліспроект") у 2013 році, за результатами якого 07.08.2013 схвалено вищезазначений проект.
У складі матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року містяться планшети кварталів 9 і 10 Новорудського лісництва, на яких земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 позначена як покрита лісовою рослинністю, із зазначенням складу насаджень та їх віку.
З метою підтвердження даної інформації окружною прокуратурою 26.09.2024 надіслано звернення на адресу ВО "Укрдержліспроект", яким у відповіді від 03.10.2024 підтверджено приналежність земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 до державного лісового фонду.
Згідно з інформацією філії "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України" вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 знаходиться в кварталі 9 виділах 56, 59, 60, 64, 65 Новорудського лісництва Державного підприємства "Городоцьке лісове господарство" (на даний час філії "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України"). Вказане також підтверджено ВО "Укрдержліспроект".
Зі змісту інформації секретаріату Кабінету Міністрів України від 16.10.2024 № 24775/0/2-24 вбачається, що Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення із користування ДП "Городоцьке ЛГ" (на даний час філія "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України") земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 не приймалося.
Рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП» надавався дозвіл на виготовлення проектів землеустрою державним лісогосподарським підприємствам та спеціалізованим лісогосподарським підприємствам з правом оформлення у постійне користування лісами колишніх КСП в залежності від їх географічного розташування. 
Згідно додатку № 10 до вказаного рішення спеціалізованому лісопідприємству - Маневицьке МСЛП по Новорудській сільській раді передано землі лісового фонду площею 486,0 га. В цілому по Маневицькому району передано 21704,2 га земель лісового фонду, в тому числі Маневицькому МСЛП – 20931 га. 
За твердженням прокурора та представника ДСГП "Ліси України", земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 передана ДП "Городоцьке ЛГ" від ДП "Поліське ЛГ" відповідно до наказу Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28.05.2012 № 61 "Про організацію територій лісового фонду" з метою оптимізації територій лісового фонду.
Відповідно до вказаного наказу від 28.05.2012 № 61 наказано забезпечити виготовлення правовстановлюючих документів на територію державного лісового фонду та проведення базового лісовпорядкування: ДП "Маневицьке лісове господарство" на площі 56878,8 га згідно додатком № 1; ДП "Городоцьке лісове господарство" на площі 36730,5 га згідно з додатком № 2; ДП "Колківське лісове господарство" на площі 29403,8 га згідно з додатком № 3; ДП Поліське лісове господарство на площі 13211,6 га згідно з додатком № 4; ДП "Прибузьке лісове господарство" на площі 29283,0 га згідно з додатком № 5.
Прокурор стверджує, що ДП "Поліське ЛГ" вказана земельна ділянка передана на підставі розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 "Про надання лісів у постійне користування", відповідно до якого надано у постійне користування для ведення лісового господарства лісогосподарському підприємству ліси, що перебувають у державній власності, а також надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду, які перебувають у державній власності, у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України для ведення лісового господарства згідно з додатком 2. 
Згідно додатку №2 вказаного розпорядження ДП «Поліське лісове господарство» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо 486 га земель у межах Новорудської сільської ради Маневицького району.
У подальшому постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16, яка набрала законної сили, скасовано розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 "Про надання лісів у постійне користування".
За твердженнями прокурора, на час скасування вказаного розпорядження земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га на підставі матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року, які відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджували право на користування землями лісового фонду, уже була віднесена до державного лісового фонду.
У ході обстеження лісових масивів, що здійснено 10.09.2024 та відображено у акті обстеження лісових насаджень, який проведено працівниками філії "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України", з`ясовано, що на спірній земельній ділянці наявні лісові насадження в складі сосни звичайної, берези повислої, вільхи (за формулою Сз+БП(8)+БП(5), 6 Сз4БП, 6Сз4БП), середня висота дерев становить 8- 10 м, їх вік 19- 26 років.
Із Головного управління Держгеокадастру у Волинській області окружною прокуратурою витребувано картографічні матеріали із проекту роздержавлення КСП «Батьківщина» Новорудської сільської ради Маневицького району Волинської області; державний акт на право колективної власності на землю серії ВЛ 18 від 17.07.1997; технічних звіт по коректуванню планового матеріалу по радгоспу «Батьківщина» Маневицького району; картографічні матеріали з проектної документації по формуванню території і встановлення меж сільських і селищних рад народних депутатів Маневицького району та картографічні матеріали із розпаювання земель в с. Нова Руда Маневицького району.
З метою проведення накладення спірної земельної ділянки на документи, що надалі ГУ Держгеокадастру у Волинській області, зокрема на матеріали розпаювання, окружною прокуратурою 25.02.2026 надіслано вимогу філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» задля залучення для цього сертифікованого спеціаліста. 
На замовлення ДП «Ліси України» сертифікованим інженером землевпорядником Бішальським П.Б. підтверджено факт накладення земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 гектари на земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 23,4321 га за Графічними матеріалами, які виготовлені на виконання розпорядження Волинської обласної державної адміністрації у №232 від 31.05.2011 «Про надання лісів у користування».
Наказом Північно-західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №64 від 30.05.2025 затверджені матеріали лісовпорядкування земель лісового фонду філії «Городоцьке лісове господарство» ДП «Ліси України» Новорудського лісництва 2022 року.
У зв`язку з порушенням вимог земельного законодавства, вилученням спірної земельної ділянки з лісового фонду та віднесенням її до земель сільськогосподарського призначення, яка за матеріалами лісовпорядкування знаходилась у користуванні державного лісогосподарського підприємства та належала до державної власності, прокурор звернувся до суду з позовом до Маневицької селищної ради, в якому просить суд витребувати у власність держави в особі Волинської обласної військової адміністрації з незаконного володіння Маневицької селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га.

Щодо представництва прокурором інтересів держави.

Згідно із ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновків про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи така відповідь взагалі не отримана, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
У сфері земельних відносин держава має не лише право власності, а й обов`язок забезпечувати охорону земель, використовуючи їх з урахуванням екологічних, економічних та соціальних інтересів суспільства і територіальних громад. Захист таких публічних інтересів неможливий без існування спеціального суб`єкта, яким за Конституцією України є прокуратура.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.31 Лісового кодексу України, обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.
Частиною 5 ст.122 Земельного кодексу України передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Отже, Волинська обласна військова адміністрація (Волинська обласна державна адміністрація) є розпорядником земель лісогосподарського призначення, в тому числі і щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії.
Разом з тим, Волинської обласна державна (військова) адміністрація проти подання прокурором позову в її інтересах не заперечувала та не висловлювала ініціативи щодо звернення до суду (лист від 24.12.2024), про наміри самостійно звернутися з позовом чи ініціювати проведення перевірки щодо виявлених прокуратурою фактів не заявила, водночас не спростувала й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства.
Прокурором надано час та можливість позивачу самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави. Прокурором інформовано позивача про наявні порушення вимог законодавства листами від 11.10.2024 №51/1-1618 вих-24 та від 11.12.2024 №51/1-1822 вих- 24.
Тобто, Волинська обласна військова адміністрація була обізнана про необхідність захисту інтересів держави, мала відповідні повноваження для їх захисту, проте заходів не вжила.
Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову - єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави.
Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, а Волинською обласною військовою адміністрацією допущено бездіяльність, суд приходить до висновку, що наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо суті спору, суд зазначає наступне.

Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги прокурора в інтересах держави в особі Волинської ОВА про витребування на користь держави в особі Волинської ОВА з незаконного володіння відповідача спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, оскільки її вибуття з державної власності відбулося незаконно, за відсутності відповідних правових підстав.
На виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 23.01.2026 у справі №903/20/25, суду під час нового розгляду справи належить всебічно дослідити обставини вибуття земель з державної власності, а саме:
- встановити первинний правовий режим спірної земельної ділянки, дослідивши її походження (зокрема, чи належала вона до земель, що перебували у користуванні КСП) та з`ясувати підстави, з яких вона не була розпайована.
- дослідити наявні у матеріалах справи планово-картографічні матеріали лісовпорядкування у сукупності з даними Державного земельного кадастру, фактичним станом ділянки та рішеннями органів влади (зокрема рішенням 2000 року) як доказу безперервності статусу лісових земель;
- перевірити наявність рішень уповноважених органів виконавчої влади (Кабінету Міністрів України) про вилучення спірної земельної ділянки зі складу земель лісового фонду та зміну її цільового призначення;
- на підставі встановлених фактів надати правову оцінку законності рішень органів Держгеокадастру та місцевого самоврядування щодо інвентаризації та передачі земельної ділянки у комунальну власність як земель сільськогосподарського призначення та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
За приписами статей 13, 19 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання у користування.
Відповідно до частини другої статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина друга статті 3 Земельного кодексу України).
Статтею 18 ЗК України передбачено, що категорії земель України мають особливий правовий режим. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі лісогосподарського призначення (пункт "е" частини першої статті 19 Земельного кодексу України).
Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
Статтею 5 ЛК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Статтями 7, 8 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Положеннями статті 57 ЗК України та статті 17 ЛК України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Частиною першою статті 116 ЗК України (в редакції, чинній станом на 06.02.2006) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту "б" частини третьої статті 122 ЗК України (в редакції, чинній станом на 06.02.2006) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.
У постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.
Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 123 ЗК України (в редакції, чинній станом на 06.02.2006) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.
При цьому пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК України (в редакції, чинній з 29.03.2006 до 15.01.2020) встановлено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
За статтями 45, 47, 48, 54 ЛК України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.
Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу).
Таким чином, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, а їх передача до земель комунальної власності є неправомірною.
Прокурор стверджує, що доказом розташування спірної земельної ділянки у межах земель лісового фонду та відповідно її приналежності до земель лісового фонду державної власності є рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 "Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП".
Також прокурор вказує, що зі змісту вказаного рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 вбачається, що цим рішенням врегульовувалося питання передачі саме земель лісового фонду спеціалізованим підприємствам, а джерелом походження цих земель були землі колишніх КСП. Цей статус земель колишніх КСП також кореспондується з Указом Президента України від 07.04.2004 № 171/2004 "Про додаткові заходи щодо розвитку лісового господарства", пункт 3 якого передбачав вирішення питання щодо використання земель лісового фонду, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам.
У свою чергу відповідач вказує, що прокурор не надав належним чином оформлених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, які б підтверджували належність спірної земельної ділянки до лісового фонду. Відповідач зазначає, що прокурор в позовній заяві виходить з припущення, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, проте, як мінімум з 1988 року, остання мала призначення для сільськогосподарського виробництва. Підставою так вважати, окрім технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Новорудської сільської ради Маневицького району Волинської області 2019 року, є викопіювання з "Проекту роздержавлення і видачі державного акта на право колективної власності КСП "Батьківщина" Новорудської сільської ради Маневицького району", а також графічні частини матеріалів лісовпорядкування Маневицького міжгосподарського лісгоспу станом на 1988 рік, який здійснював лісогосподарювання на цій території до утворення в 2011 році ДП "Поліське ЛГ", викопіювання з Плану лісонасаджень Серхівського лісництва Маневицького міжгосподарського спеціалізованого лісогосподарського підприємства Волинської області (за матеріалами лісовпорядкування 2000 року), де спірна земельна ділянка визначена як сільськогосподарська.
Аналізуючи зазначені доводи сторін, суд виходить з наступного.
Згідно Державного акта на право колективної власності на землю від 11 липня 1997 року серії ВЛ 18 колективному сільськогосподарському підприємству «Батьківщина», розташованому на території Новорудської сільської ради, передано у колективну власність 768 гектарів земель у межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання (т. 5 а.с. 104-107).
Відповідно до статті 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (в редакції, чинній на дату видачі Державного акту) земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.
Статтею 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (у редакції, чинній на дату видачі Державного акту) було передбачено можливість передання Радами народних депутатів у постійне користування земельних ділянок із земель, що перебувають у державній власності зокрема сільськогосподарським підприємствам і організаціям; стаття 27 вказаного Кодексу передбачала припинення права користування земельною ділянкою у випадку припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.
Земельний кодекс України від 25.10.2001 у статті 92 встановлював обмежене коло осіб, які можуть набувати у постійне користування земельні ділянки із земель державної та комунальної власності.
Так, було встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації.
Стаття 141 Земельного кодексу України 2001 року передбачала припинення права користування землею у випадку припинення діяльності суб`єктів права постійного користування, визначених статтею 92 Земельного кодексу України, а саме припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.
З урахуванням того, що Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 були визнані неконституційними положення пункту 6 Розділу X Земельного кодексу України від 2001 року щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди, законодавство України не передбачає припинення права постійного користування у зв`язку із реорганізацією правокористувача або відсутністю правокористувача, який набув таке право раніше, у переліку осіб, які можуть набувати землю на праві постійного користування.
Разом із тим норми, як Земельного кодексу України 1990 року, так і Земельного кодексу України 2001 року передбачають припинення права постійного користування у зв`язку із припиненням діяльності правокористувача без правонаступництва.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2021 у справі № 906/620/19 та від 30.04.2024 у справі № 917/291/21.
Необхідно зазначити, що Указом Президента України від 03.12.1999 № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки" передбачалося реформування протягом грудня 1999 року - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності.
Таким чином, одним із етапів реформування, визначеного Указом Президента України від 03.12.1999 № 1529/99, було припинення діяльності колективних сільськогосподарських підприємств та перехід прав на землю до їхніх членів у вигляді земельних часток (паїв) або утворення нових суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності. Відповідно до цього, Колективне сільськогосподарське підприємство "Батьківщина" повинно було припинити свою діяльність.
В матеріалах справи відсутні докази того, що Колективне сільськогосподарське підприємство "Батьківщина" продовжувало свою діяльність або існує як діючий суб`єкт господарювання. Крім того, не надано доказів правонаступництва, що могло б свідчити про перехід прав на землю до іншого суб`єкта.
На основі викладених фактів та норм законодавства суд доходить висновку, що діяльність Колективного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина" припинена, що, відповідно, призвело до припинення його права постійного користування землею.
При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 в процесі реформування аграрного сектору та паювання земель КСП розпаюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, тоді як лісові угіддя підлягали передачі до державного лісового фонду або комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємствам.
Відтак, у зв`язку з припиненням діяльності колишніх колективних сільськогосподарських підприємств лісокористувачів Волинська обласна рада прийняла рішення від 18.08.2000 № 13/2 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП», яким надавався дозвіл на виготовлення проектів землеустрою державним лісогосподарським підприємствам та спеціалізованим лісогосподарським підприємствам з правом оформлення у постійне користування лісами колишніх КСП в залежності від їх географічного розташування. 
Згідно додатку № 10 до вказаного рішення спеціалізованому лісопідприємству - Маневицьке МСЛП по Новорудській сільській раді передано землі лісового фонду площею 486,0 га. У цілому по Маневицькому району передано 21704,2 га земель лісового фонду, в тому числі Маневицькому МСЛП – 20931 га. 
У 2006 році із введенням в дію Лісового кодексу України у новій редакції, наказом Волинської обласної ради від 23.06.2006 №3/5 створюється Волинське обласне спеціалізоване комунальне лісогосподарське підприємство «Волиньоблагроліс», яке в свою чергу створило три дочірніх підприємства, в тому числі «Маневичіліс».
Розпорядженням Волинської облдержадміністрації від 27.03.2009 № 100 «Про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення» обласна державна адміністрація надала дочірнім підприємствам Волинського обласного спеціалізованого комунального лісогосподарського підприємства «Волиньоблагроліс» дозвіл на розроблення проектів землеустрою та оформлення права постійного користування земельними ділянками лісового фонду. 
Як зазначено у преамбулі до розпорядження, землі перейшли в порядку правонаступництва від міжгосподарських спеціалізованих лісогосподарських підприємств (Маневицького МСЛП - 20931 га), які були надані у постійне користування рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 «Про передачу земель лісового фонду, що перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств», до дочірніх підприємств, в тому числі до ДП «Комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Маневичіліс» КП «Волинське обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Волиньоблагроліс». 
У подальшому, Волинською обласною державною адміністрацією були прийняті розпорядження від 19.01.2011 № 14 та № 15 «Про вдосконалення управлінням лісовим господарством» та «Про утворення комісії для передачі лісів дочірніх підприємств комунального спеціалізованого підприємства «Волиньоблагроліс» до сфери управління обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України». 
На підставі п. 1 розпорядження від 19.01.2011 № 14 втратило чинність розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 27.03.2009 № 100 «Про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення».
На підставі рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2, розпорядження голови Волинської ОДА від 27.03.2009 № 100, актів приймання лісів, рішень сільських рад Маневицького району Волинської області, прийнятих у 2000 та 2007 роках, рішення Маневицької районної ради від 17.01.2008 № 16/9, акту прийому передачі від 28.04.2007, дочірні підприємства КСЛП «Волиньоблагроліс», в тому числі ДП «Комунальне спеціалізоване лісопідприємство «Маневичіліс», одержали у користування землі лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, в тому числі на території Маневицького району Волинської області (відповідні обставини встановлено постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 № 803/1622/16, залишеної в силі ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 та Вищого адміністративного суду від 12.10.2017).
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 23.03.2011 № 51 створено державне підприємство «Поліське лісове господарство» для ведення лісового господарства в лісах колишнього Маневицького міжгосподарського спеціалізованого підприємства. 
Розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 «Про надання лісів у постійне користування» надано у постійне користування для ведення лісового господарства ліси, що перебувають у державній власності, державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України згідно з додатком № 1. 
Додатком № 1 до розпорядження голови Волинської ОДА від 31.05.2011 № 232 визначені ліси, які надаються у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Держлісагенства, із зазначенням їх площі та назв дочірніх підприємств КСЛП «Волиньоблагроліс», яке здійснювало ведення лісового господарства на земельних ділянках, що перебувають у державній власності, а саме: землі лісового фонду, яким користувалось ДП «Маневичіліс» - 21006,5 га, надано у користування ДП «Поліське лісове господарство», в тому числі землі держлісфонду площею 486,0 га в межах Новорудської сільської ради. 
Наказом Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28.05.2012 № 61 «Про організацію територій лісового фонду», з метою оптимізації території земельні ділянки лісового фонду від ДП «Поліський лісгосп» перейшли до ДП «Городоцький лісгосп». 
На виконання розпорядження голови Волинської ОДА від 31.05.2011 № 232 Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2013 році розроблено базові матеріали лісовпорядкування, затверджено Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Городоцьке лісове господарство». 
Наказом Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28.05.2012 № 61 «Про організацію територій лісового фонду», з метою оптимізації території земельні ділянки лісового фонду від ДП «Поліський лісгосп» перейшли до ДП «Городоцький лісгосп». 
Між тим, прокуратурою із Головного управління Держгеокадастру у Волинській області отримано картографічні матеріали із проекту роздержавлення КСП «Батьківщина» Новорудської сільської ради Маневицького району Волинської області; державний акт на право колективної власності на землю серії ВЛ 18 від 17.07.1997; технічних звіт по коректуванню планового матеріалу по радгоспу «Батьківщина» Маневицького району; картографічні матеріали з проектної документації по формуванню території і встановлення меж сільських і селищних рад народних депутатів Маневицького району та картографічні матеріали із розпаювання земель в с. Нова Руда Маневицького району.
З метою проведення накладення спірної земельної ділянки на документи, що надані ГУ Держгеокадастру у Волинській області, зокрема, на матеріали розпаювання, окружною прокуратурою 20.02.2026 надіслано вимогу філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» задля залучення для цього сертифікованого спеціаліста (т. 5 а.с. 188-189). 
Як вбачається із Схеми розташування земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 відносно земель лісогосподарського призначення відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування реорганізованого ДП «Городоцьке ЛГ», розробленої сертифікованим інженером-землевпорядником Бішальським П.В., спірна земельна ділянка накладається на землі лісогосподарського призначення (т. 5 а.с. 206-208).
Відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.
Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Тому, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України.
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18), від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц (провадження № 14-564цс19), постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 907/459/17, від 19.06.2019 у справі № 911/604/18, від 21.04.2021 у справі № 707/2196/15-ц, від 07.04.2021 у справі № 367/3877/15-ц, від 01.03.2018 у справі № 910/19932/16, від 08.02.2018 у справі № 910/9256/16.
Застосовуючи положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07.11.2018 зі справи № 488/6211/14-ц зазначала, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належним доказом того, що держава визнавала ці землі лісовими.
Судом встановлено, що Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 2013 року затверджені в установленому порядку і не скасовані, а відтак є належним доказом того, що держава визнавала ці землі лісовими.
Згідно акту обстеження лісових насаджень від 10.09.2024, яке проведено працівниками філії Городоцьке ЛГ ДСГП "Ліси України", з`ясовано, що на спірній земельній ділянці наявні лісові насадження в складі сосни звичайної, берези повислої, вільхи (за формулою Сз+БП(8)+БП(5), 6 Сз4БП, 6Сз4БП), середня висота дерев становить 8-10 м, їх вік - 19-26 років.
Згідно з Додатком №4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, до групи земельні лісові ділянки, вкриті лісовою рослинністю належать ділянки, вкриті лісовою рослинністю, які зайняті деревною та чагарниковою рослинністю, з повнотою насаджень в молодняках від 0,4 і більше, в інших вікових групах - від 0,3 і більше (тобто крони дерев займають рівномірно щонайменше 40 відсотків (30 відсотків) площі ділянки).
Згідно інформації філії "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України" земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 знаходиться в кварталі 9 виділах 56, 59, 60, 64, 65 Новорудського лісництва ДП "Городоцьке ЛГ" (на даний час - філії "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України"). 
Як вбачається із матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року на земельній ділянці кварталі 9 виділи 56, 59 наявна лісова дорога та лісові культури сосни звичайної та берези повислої повнотою 0,7 та кварталі 9 виділи 60, 64, 65 насадження сосни звичайної та берези повислої повнотою 0,8.
Таким чином, суд відзначає, що виходячи з установлених у справі даних та вимог зазначеного Порядку, спірна земельна ділянка за своїми ознаками та ступенем заліснення не може належати до земель сільськогосподарського призначення. Це повністю спростовує аргументи відповідача, які ґрунтуються на технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення.
Вказане також підтверджено ВО "Укрдержліспроект" Державного агенства лісових ресурсів України, ця земельна ділянка передана ДП "Городоцьке ЛГ" від ДП "Поліське ЛГ" відповідно до наказу Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28.05.2012 № 61 "Про організацію територій лісового фонду" з метою оптимізації територій лісового фонду, а ДП "Поліське ЛГ" земельна ділянка передана на підставі розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 "Про надання лісів у постійне користування", яким надано у постійне користування для ведення лісового господарства лісгосподарському підприємству ліси, що перебувають у державній власності, а також надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який було викладено у постановах від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16 та від 06.07.2022 у справі № 372/1688/17, відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані ВО Укрдержліспроект, як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними, оскільки об`єднання володіє інформацією про лісовпорядкування.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 № 803/1622/16, залишеної в силі ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017, Вищого адміністративного суду від 12.10.2017, скасовано розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232. У вказаних рішеннях суди послались на рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств» та розпорядження голови Волинської ОДА від 27.03.2009 № 100, як на обґрунтування здійснення права постійного користування землями лісового фонду дочірніх підприємств КП «Волинське обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Волиньоблагроліс» та міжгосподарських лісогосподарських підприємств, зокрема Маневицьке МСЛП, та у подальшому його правонаступника ДП КСЛАП «Маневичіліс».
Як передбачено частиною першою статті 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 № 1457-IV при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів. 
Відповідно до частини першої статті 17 ЛК України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Відтак, землі лісового фонду, надані Маневицькому МСЛП та у подальшому його правонаступнику ДП КСЛАП «Маневичіліс», перебувають у державній власності, оскільки знаходяться за межами населених пунктів, а також можуть бути надані у користування державним лісогосподарським підприємствам.
Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12.10.2017 вказав, що оскаржуване розпорядження Волинської ОДА від 31.05.2011 № 232 стосується надання у постійне користування державним підприємствам лісів для ведення лісового господарства та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою шляхом їх вилучення з користування комунальних підприємств без визначення підстав для цього. При цьому, надання у користування, як було встановлено судами, відбулося саме за рахунок лісів, що перебували у користуванні комунальних підприємств. 
У вищевказаних рішеннях встановлено, що земельні ділянки, про які йдеться у розпорядженні від 31.05.2011 № 232 «Про надання лісів у постійне користування», належать саме до земель лісового фонду державної власності та які були передані у користування спеціалізованим лісогосподарським підприємствам. 
Вказане розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 року № 232 «Про надання лісів у постійне користування», яким було надано в постійне користування земельні ділянки, а також надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду було скасоване на підставі постанови Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16.
Водночас, факт правомірного перебування спірної земельної ділянки у користуванні комунальних підприємств саме як лісів було встановлено судовими рішеннями у справі № 803/1622/16.
Зокрема, в постанові Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16 у справі № 803/1622/16 зазначено, що до прийняття Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» землі лісового фонду, які знаходилися у користуванні колишніх сільськогосподарських підприємств області, у встановленому порядку були передані згідно із рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 спеціалізованим лісогосподарським підприємствам... а тому передача вказаних лісів за розпорядженням голови Волинської ОДА від 19.01.2011 № 14 була б правомірною лише за умови припинення у встановленому порядку права дочірніх підприємств КСЛП «Волиньоблагроліс» на користування вказаними землями лісового фонду.
Також Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12.10.2017 у справі № 803/1622/16, надаючи правову оцінку оскаржуваним актам, вказав, що оскаржуване розпорядження Волинської ОДА від 31.05.2011 № 232 стосується надання у постійне користування державним підприємствам лісів для ведення лісового господарства та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою шляхом їх вилучення з користування комунальних підприємств без визначення підстав для цього. При цьому, надання у користування, як було встановлено судами, відбулося саме за рахунок лісів, що перебували у користуванні комунальних підприємств. 
Отже, у зазначених судових рішеннях встановлено фактичні обставини правомірного перебування земель лісового фонду, які раніше належали КСП, у користуванні комунальних спеціалізованих лісогосподарських підприємств до моменту їх вилучення на підставі розпоряджень голови ОДА, які в подальшому були скасовані судом. 
Окрім того, прокурором надано копії договору між ДП «Поліське лісове господарство» та ВРФ ДП «Центр ДЗК» від 24.06.2011 (далі по тексту - договір від 24.06.2011) про розробку науково-технічної продукції №07-ХХ-08-0326 щодо виконання топографо-геодезичної зйомки земельних ділянок лісового господарства для ведення лісового господарства на території Маневицького району (в тому числі у межах Новорудської сільської ради), протокол погодження кошторисної вартості до вказаного договору (додаток №1), кошторис на проектні роботи (додаток №2), додатковий договір від 29.05.2013 до вказаного договору, протокол погодження кошторисної вартості до вказаного договору (додаток №1), кошторис на проектні роботи (додаток №2), акти приймання передачі виконаних робіт від 31.08.2011, 24.06.2011, 27.06.2012, 30.11.2012, 26.12.2012, 30.07.2013, 30.09.2013.
Також надано копії договору між ДП «Поліське лісове господарство» та ВРФ ДП «Центр ДЗК» від 13.10.2011 (далі по тексту - договір від 13.10.2011) про розробку науково-технічної продукції №00-07-23-0071 розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового господарства для ведення лісового господарства на території Маневицького району (в тому числі у межах Новорудської сільської ради), протокол погодження кошторисної вартості до вказаного договору (додаток №1), кошторис на проектні роботи (додаток №2), акт приймання передачі виконаних робіт від 31.10.2011.
Зі змісту п. 1 договору від 24.06.2011, вбачається, що виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства України топографо-геодезичну зйомку земельних ділянок лісового фонду для ведення лісового господарства на території Маневицького району (додаток 2 до розпорядження 232, Комарівська, Копиллівська, Костюхнівська, Красновільська, Куклинська, Куликовичівська, Лісівська, Лишнівська, Новорудська та Оконська сільські ради).
Окрім того у протоколі погодження кошторисної вартості до вказаного договору (додаток №1 до договору), а також кошторисі на проектні роботи міститься посилання додаток 2 до розпорядження Волинської ОДА №232.
Також зі змісту п. 1 договору від 13.10.2011, вбачається, що виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства України розробку проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок лісового фонду для ведення лісового господарства на території Маневицького району (додаток 2 до розпорядження 232, Комарівська, Копиллівська, Костюхнівська, Красновільська, Куклинська, Куликовичівська, Лісівська, Лишнівська, Новорудська та Оконська сільські ради).
Аналогічно у протоколі погодження кошторисної вартості до вказаного договору (додаток №1) а також кошторисі на проектні роботи міститься посилання на додаток 2 до розпорядження 232.
Між тим ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07.12.2021 повернуто ДП «Поліський лісгосп» речові докази, що знаходяться в матеріалах справи № 164/1491/17 у тому числі й «Графічні матеріали до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Поліське лісове господарство» для ведення лісового господарства на території Маневицького району, Новорудська сільська рада» (далі по тексту - Графічні матеріали), виготовлені ВРФ ДП «Центр ДЗК» на підставі договорів від 24.06.2011 та від 13.10.2011.
Із вказаних Графічних матеріалів вбачається, що спірна земельна ділянка входить до сформованої земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 23,4321 гектара.
Разом з тим, за запитом Камінь-Каширської окружної прокуратури від 26.03.2026 на замовлення ДП «Ліси України» сертифікованим інженером-землевпорядником Бішальським П.Б. підтверджено факт накладення спірної земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 гектари на земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 23,4321 га за Графічними матеріалами, які виготовлені на виконання розпорядження Волинської обласної державної адміністрації у №232 від 31.05.2011 «Про надання лісів у користування» (т. 6 а.с. 6-11).
Судом досліджено витяги із програмного модуля Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки кадастровим номером 0723685100:04:002:0134, які свідчать про накладення спірної земельної ділянки на аналітичний шар «Ліси», а відтак і про приналежність її до земель лісогосподарського призначення.
З огляду на вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, а також враховуючи встановлені у справі № 803/1622/16 обставини, які в силу вимог статті 75 ГПК України, є преюдиційними під час розгляду цієї справи, суд доходить висновку, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, оскільки охоплювалася рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 як земля лісового фонду, матеріалами лісовпорядкування 2013 та 2022 року, відносилася до масиву земель, статус яких як лісових досліджувався у справі № 803/1622/16 та згідно картографічних матеріалів інженера-землевпорядника Бішальського П.Б. накладається на землі лісогосподарського призначення відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування реорганізованого ДП «Городоцьке ЛГ» та матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Поліське лісове господарство» для ведення лісового господарства на території Маневицького району Волинської області. 
Разом з тим суд встановив, що не заперечується учасниками справи, що спірна земельна ділянка не входила до складу земель, що підлягали розпаюванню на території Маневицького району, адже згідно рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП», була частиною земель, на які надавався дозвіл на виготовлення проектів землеустрою державним лісогосподарським підприємствам та спеціалізованим лісогосподарським підприємствам з правом оформлення у постійне користування лісами колишніх КСП (зокрема, спеціалізованому лісопідприємству Маневицьке МСЛП по Новорудській сільській раді передано землі лісового фонду площею 486,0 га), а в подальшому охоплена матеріалами базового лісовпорядкування 2013 та 2022 року. 
Як вбачається із листа філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» № 2425/34.6.3-2026 від 25.02.2026, рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 є підставою для одержання лісогосподарським підприємством території, на якій розміщена земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134, а причини невнесення вказаної території до картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2000 року МСЛП «Маневичіліс» пояснюється тим, що вказане рішення Волинської обласної ради було прийнято після проведення лісовпорядною організацією польових робіт на місцевості та визначення меж лісового фонду в натурі (т. 5 а.с. 190).
Що стосується посилання відповідача як на підтвердження належності спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення на Проект роздержавлення і видачі державного акта на право колективної власності КСП «Батьківщина та Технічний звіт по коректуванню планового матеріалу по радгоспу «Батьківщина», то суд зазначає, що Проект роздержавлення земель та Корегування планового матеріалу не є документами, які визначають категорію земель за їх цільовим призначенням, а є лише документами, складеними на виконання Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 та відповідно до Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій», затверджених Держкомземом України і погоджених з Міністерством сільського господарства і продовольства України та Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України (15.05.1992) відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13.03.1992 і встановлювали лише факт розпаювання земель, переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогоподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Щодо наданих відповідачем рішень Новорудської сільської ради №11/3 від 05.05.2000 «Про передачу земель колективної власності/КСП/ у розпорядження сільської ради» та №12/1 від 26.05.2000 «Про передачу земель лісового фонду КСП «Батьківщина», то зазначені рішення стосуються лише передачі земель після припинення діяльності КСП та не підтверджують походження спірної земельної ділянки як сільськогосподарської. 
Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на цільове призначення ділянки, визначене у державному акті на право колективної власності серії ВЛ 18 від 11.07.1997, оскільки зазначення у державному акті іншої категорії земель не змінює їхнього фактичного цільового призначення, адже державний акт лише посвідчує право користування або власності, тоді як визначення цільового призначення належить виключно до компетенції уповноважених органів.
Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що картографічними матеріалами з проектної документації по формуванню території і встановлення меж сільських і селищних рад народних депутатів Маневицького району Волинської області щодо Новорудської сільської ради підтверджується належність спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення, адже відповідачем не доведено належними доказами, що спірна земельна ділянка є частиною земель, які зображені на цих картографічних матеріалах.
Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття розпорядження Маневицької райдержадміністрації від 22.08.2013 №334) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.
Згідно із ч. 9 ст.149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб до 28.05.2021 мав право виключно Кабінет Міністрів України.
Згідно інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 16.10.2024 №24761/0/2-24 вбачається, що Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення із користування державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» (на даний час - філія «Городоцьке ЛГ» ДСГП «Ліси України») земельної ділянки кадастровим номером 0723685100:04:002:0134, що фактично перебуває у постійному користуванні лісогосподарського підприємства та розташована за межами населеного пункту на території Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області, не приймалося.
Відтак, спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Маневицькій селищній раді.
Водночас, документи, на підставі яких головою Маневицької районної державної адміністрації видавалось спірне розпорядження, не містять жодних посилань на рішення Кабінету Міністрів України. Такі ж документи відсутні при прийнятті наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та рішення Маневицької селищної ради щодо передачі зазначеної земельної ділянки з державної власності у комунальну.
Крім того, згідно ст. 17, ч. 1 ст. 20, ч. 5 ст. 122 та ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття розпорядження Маневицької райдержадміністрації від 18.12.2013 № 495) районні державні адміністрації взагалі не наділені повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб.
Прийняття незаконного наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 26.12.2019 № 3-3764/15-19-СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» в частині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки в подальшому зумовило незаконну її передачу до земель комунальної власності на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 08.12.2020 № 16-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та рішення Маневицької селищної ради від 15.01.2021 № 5/31 «Про прийняття у комунальну власність Маневицької територіальної громади з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення».
Жодних доказів вилучення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення відповідно до ст.149 ЗК України або зміни її цільового призначення згідно зі ст.20 ЗК України у матеріалах справи не міститься.
Відповідно до ст.21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Відтак, накази Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та рішення Маневицької селищної ради прийняті в порушення вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3, 15-2, 17, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу), ст. ст. 31, 33, 57 Лісового кодексу України, оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування для інших потреб без їх вилучення у постійних користувачів.
В порушення вимог законодавства щодо раціонального використання земель Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області здійснено зміну цільового призначення та вилучення земель лісогосподарського призначення за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством, а в подальшому спірну земельну ділянку передано до земель комунальної власності.
Таким чином, наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 26.12.2019 № 3-3764/15-19-СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» в частині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки, наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 03.12.2020 № 16-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та рішення Маневицької селищної ради від 15.01.2021 № 5/31 «Про прийняття у комунальну власність Маневицької територіальної громади з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення», якими вказана земельна ділянка лісогосподарського призначення, віднесена до земель сільськогосподарського призначення та передана до комунальної власності, є незаконними, тобто прийнятими всупереч вимогам чинного законодавства.
Як зазначено вище згідно даних філії Городоцьке ЛГ ДСГП "Ліси України" з`ясовано, що на спірній земельній ділянці наявні лісові насадження в складі сосни звичайної, берези повислої вільхи (за формулою Сз+БП(8)+БП(5), 6 Сз4БП, 6Сз4БП), середня висота дерев становить 8-10 м, їх вік 19-26 років, що відповідає матеріалам базового лісовпорядкування 2013 року та підтверджує приналежність земельної ділянки до земель лісового фонду, відтак її використання в сільськогосподарських цілях є неправомірним.
Земельна ділянка знаходиться в межах земель філії Городоцьке ЛГ ДСГП «Ліси України», у зв`язку з чим, зміна її цільового призначення та передача у комунальну власність є незаконною, суперечить матеріалам лісовпорядкування та не відповідає ст.20 Земельного кодексу України та ст.57 Лісового кодексу України.
Згідно відомостей Державного земельного кадастру за цільовим призначенням земельна ділянка площею 9,8063 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 відноситься до земель сільськогосподарського призначення, цільове використання землі запасу.
У Державному земельному кадастрі, в порушення вимог чинного законодавства невірно визначено категорію землі та її цільове призначення, що обумовило фактичне її вилучення із земель лісогосподарського призначення та подальшу передачу до земель комунальної власності, а також реєстрації права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, витребувавши зазначену земельну ділянку на користь її власника - Волинської обласної державної (військової) адміністрації.
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 9,8063 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 наразі зареєстрована на праві власності за Маневицькою селищною радою.
Державна реєстрація проведена на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.03.2021, індексний номер 56976363 із зазначенням форми власності: комунальна. На час реєстрації земельної ділянки її цільове призначення та категорія визначено землі сільськогосподарського призначення, землі запасу. Власником земельної ділянки є територіальна громада в особі Маневицької селищної ради.
Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, то відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника - державу.
Відповідно до ч.1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію, отже вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.
Суд зауважує, що відсутність державного акта на право постійного користування земельною ділянкою лісового фонду, виданого ДП «Ліси України», та нездійснення державної реєстрації цього права не свідчать про його відсутність, з огляду на триваючий характер процесу оформлення прав користування.
Слід також врахувати, що з 10.07.2022 набрав чинності Закон України №2321-IX від 20.06.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів», яким пункт 5 розділу VIII Прикінцеві положення Лісового кодексу України викладено в редакції, згідно з якою до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, право постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, наданими до набрання чинності Земельним кодексом України, підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Відтак, з врахуванням викладеного вище, що підтверджено матеріалами справи, зазначена вище земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебуває у постійному користуванні третьої особи.

Щодо обраного прокурором способу захисту.
У постанові від 03.04.2024 у справі №917/1212/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст. 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152 ЗК України). Враховуючи мету позову про витребування та підстави для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Верховний Суд дійшов висновку, що у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем) власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння, а підставою такого позову обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.
Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.
З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або не законним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №359/3373/16-ц від 23.11.2021).
Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування у цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, від 22.06.2021 у справі №200/606/18.
Належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України).
Суд звертає увагу на те, що власник, дотримуючись вимог ст.388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Оспорювання для такого витребування рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387, 388 ЦК України, є неефективними. На таке неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц тощо.
Вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку ст.387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17).
Норми ЦК України про витребування майна з незаконного володіння, так і норми ЗК України та ЛК України щодо правової охорони земель лісогосподарського призначення й обмежень на розпорядження ними, були та є доступними, чіткими і передбачуваними.
У спорах щодо земель, зокрема лісогосподарського призначення, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, вона, втручаючись у право приватних осіб на мирне володіння цими земельними ділянками, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству. Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок, які набуваються лише згідно із законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 №183/1617/16, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
Контроль за використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення згідно з їх цільовим призначенням є важливим, враховуючи, зокрема, обмеженість кількості земель цієї категорії, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у попередженні незаконних рубок, пошкоджень, ослаблення, іншого шкідливого впливу на лісовий фонд, у попередженні вичерпання, виснаження лісових ресурсів, у захисті від знищення їх тваринного і рослинного світу. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідної територіальної громади, що виражається у підвищеній увазі до збереження безпечного довкілля, у непогіршенні екологічної ситуації.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, провадження №14-91цс20.
Отже, витребування спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення відповідає нормам закону та переслідує легітимну мету контролю за використанням цього майна відповідно до загальних інтересів і за його цільовим призначенням.
У даній справі незаконні накази органу державної влади, а також державна реєстрація земельної ділянки у відповідних реєстрах, фактично стали інструментом, які обумовили формальне набуття Маневицькою селищною радою права власності на спірну земельну ділянку. При цьому, їх визнання незаконними та скасування, як окремих позовних вимог, не є належним способом захисту.
Отже, з урахуванням наведених норм матеріального права та усталеної судової практики Верховного Суду, обраний прокурором спосіб захисту у вигляді пред`явлення віндикаційного позову про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння є належним та ефективним. Такий спосіб безпосередньо спрямований на відновлення порушеного права державної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка вибула з володіння держави поза її волею, та забезпечує реальне повернення цієї ділянки у власність держави.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи встановлення незаконності проведення інвентаризації, формування та реєстрації спірної земельної ділянки зі зміною її цільового призначення та реєстрації за відповідачем права комунальної власності на спірну земельну ділянку лісового фонду, суд доходить висновку про задоволення вимоги прокурора про витребування з незаконного володіння Маневиької селищної ради на користь держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га.

Розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації (Волинська обл., м. Луцьк, Майдан Київський, буд.9, код ЄДРПОУ 13366926) з незаконного володіння Маневицької селищної ради (Волинська область, Камінь-Каширський район, смт. Маневичі, вул. Незалежності, будинок 30, код ЄДРПОУ 04333193) земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134, площею 9,8063 га.
3. Стягнути з Маневицької селищної ради (Волинська область, Камінь-Каширський район, смт. Маневичі, вул. Незалежності, будинок 30, код ЄДРПОУ 04333193) на користь Волинської обласної прокуратури (Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, буд.15, код ЄДРПОУ 02909915) 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повний текст рішення складено 06.07.2026.

Суддя С. В. Бідюк