ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1564/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чередко А.Є., Кощеєва І.М.
при секретарі судового засідання Солодовій І.М.

Представники сторін:
від відповідача: - Чорнуха Євген Володимирович (поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів)
інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 (суддя Азізбекян Т.А. Рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 11.07.2025р.) у справі № 908/1564/24 
за первісним позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю “Арванте” ( Україна , 61038, місто Харків , вулиця Маршала Батицького ,8, код ЄДРПОУ 41351303).
до відповідача Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” ( Україна, 69096, місто Запоріжжя, вулиця Добролюбова, будинок 20, код ЄДРПОУ 00130872) в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька теплова електрична станція “Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” ( Україна, 71503 , Запорізька область, місто Енергодар, вулиця Промислова , будинок 95, код ЄДРПОУ 38024583)
про стягнення суми.
за зустрічною позовною заявою Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” ( Україна , 69006, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Добролюбова, будинок 20, код ЄДРПОУ 00130872).
до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю “Арванте” ( Україна, 61038, місто Харків , вулиця Маршала Батицького ,8 , код ЄДРПОУ 41351303).
про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

27 травня 2024 року на адресу Господарського суду Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю “Арванте” ( код ЄДРПОУ 41351303) надійшла позовна заява з позовними вимогами до Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” (код ЄДРПОУ 00130872) в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька теплова електрична станція “Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” ( код ЄДРПОУ 38024583) про стягнення суми основного боргу - 138 480,00 грн. , суми пені - 73 969,48 грн. , 3% річних - 9 723,25 грн. , інфляційні втрати – 43 389, 49 грн.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 року у справі № 908/1564/24:
Позовні вимоги за первісним задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” ( Україна, 69096, місто Запоріжжя, вулиця Добролюбова, будинок 20, код ЄДРПОУ 00130872) в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька теплова електрична станція “Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” ( Україна, 71503 , Запорізька область, місто Енергодар, вулиця Промислова , будинок 95, код ЄДРПОУ 38024583) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Арванте” ( Україна , 61038, місто Харків , вулиця Маршала Батицького ,8, код ЄДРПОУ 41351303) суму основного боргу – 138 480 ( Сто тридцять вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень) 00 коп., суму пені - 6924 ( Шість тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні) 00 коп., суму 3% річних – 9723 ( Дев`ять тисяч сімсот двадцять три гривні) 25 коп., суму інфляційних втрат - 43 389 ( Сорок три тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень) 49 коп., суму витрат з оплати судового збору - 3156 (Три тисячі сто п`ятдесят шість гривень) 26 коп.
В іншій частині первісного позову відмовлено.
Зустрічний позов про визнання договору № 4599-ДЭ – ПрТЭС від 05.01.2022 року, укладеного між Акціонерним товариством “ДТЕК Дніпроенерго” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Арванте” , недійсним – залишено без задоволення.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами 05.01.2022 року було укладено договір про закупівлю товару № 4599-ДЭ-ЗаТЭС, відповідно до якого постачальник (ТОВ "Арванте") зобов`язався поставити покупцю (АТ "ДТЕК Дніпроенерго") товар (фільтри BPONG-050-P2WE та целюлозу) на загальну суму 138 480,00 грн., а покупець — прийняти та оплатити такий товар.
Аналізуючи позицію АТ "ДТЕК Дніпроенерго" стосовно повноважень виконавчого органу відповідно до положень пункту 17.1.1 Статуту товариства в редакції від 09 листопада 2020 року, суд зазначив, що дійсно за правилами цього пункту до компетенції виконавчого органу віднесено прийняття рішення про вчинення правочину. Однак з аналізу вказаного пункту не слідує, що вчинення правочинів від імені товариства передбачено тільки особисто виконавчим органом товариства, та вказаний пункт не містить обмежень щодо можливості оформлення відповідного доручення на конкретну посадову особу структурного підрозділу.
Суд констатував, що позивач за зустрічним позовом не заперечує проти оформлення відповідної довіреності на уповноваженого представника -Шевцова Максима Вікторовича, який на час укладення договору мав посаду виконуючого обов`язки директора структурного підрозділу АТ "ДТЕК Дніпроенерго", у зв`язку з чим позиція позивача за зустрічним позовом в частині того, що генеральний директор юридичної особи передав свої повноваження сторонній особі, є помилковою.
Щодо питання фіктивності правочину суд зазначив, що важливим моментом є встановлення обставин вчинення правочину без наміру створення правових наслідків. Аналізуючи первинні документи, надані позивачем за первісним позовом (рахунки на оплату, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, експрес-накладна, податкові накладні), суд дійшов висновку, що договір № 4599-ДЭ-ЗаТЭС про закупівлю товару від 05.01.2022 року укладений з намірами створення відповідних правових наслідків.
Суд також зазначив, що до 06.06.2024 року у АТ "ДТЕК Дніпроенерго" взагалі не виникало питання щодо визнання договору недійсним, натомість дії юридичної особи до дати подання ТОВ "Арванте" позову свідчать про погодження вказаного правочину.
Заперечення відповідача за первісним позовом стосовно повноважень особи провідного фахівця Л.І. Лобзіної приймати товар зі сторони покупця судом не прийняті, оскільки в пункті 12.13 договору зафіксовано, що особою відповідальною за укладання/супроводження договору з боку покупця є Лобзіна Л.І., із зазначенням номерів телефону та електронної адреси.
Проаналізувавши надані позивачем за первісним позовом докази, суд визнав правомірним задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу — 138 480,00 грн., 3% річних — 9 723,25 грн. та інфляційних втрат — 43 389,49 грн. Щодо пені суд частково задовольнив вимоги, стягнувши 6 924,00 грн. замість заявлених 73 969,48 грн., з урахуванням обмеження, встановленого пунктом 7.14 договору (не більше 5% від вартості невчасно оплаченого товару).

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство “ДТЕК Дніпроенерго”, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 р. у справі № 908/1564/24 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “АРВАНТЕ” до Акціонерного товариства “ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО” про стягнення основної заборгованості у розмірі 138480,00 грн., пені -6924,00 грн. 3% річних – 9723,25 грн. , суму інфляційних витрат – 43389,49 грн. та 3156,26 грн. судового збору. Відстрочити сплату судового збору за апеляційною скаргою до остаточного вирішення у справі № 908/1564/24. 4. судові витрати покласти на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “АРВАНТЕ” .

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасних висновків щодо факту укладення договору № 4599-ДЭ-ЗаТЭС від 05.01.2022 року. Апелянт зазначає, що позивачем у процесі розгляду справи не було надано письмового доказу щодо повноважень в.о. директора Відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція" Шевцова Максима Вікторовича на укладання від імені юридичної особи АТ "ДТЕК Дніпроенерго" договору, а саме довіреності № 53/ДнЄ/2021 від 30.12.2021 року. Відсутність вивчення делегованих повноважень у зазначеній довіреності в судовому засіданні, на думку апелянта, не може слугувати підставою для визнання встановленим факту наявності у Шевцова М.В. достатніх повноважень для укладання такого договору.
Акціонерне товариство “ДТЕК Дніпроенерго” посилається на розділ 17 Статуту АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО", згідно з яким керівництво поточною діяльністю товариства здійснював одноосібний виконавчий орган — Генеральний директор товариства. Відповідно до п. 17.1.1 Статуту, до компетенції виконавчого органу віднесено прийняття рішення про вчинення правочину.
Скаржник зазначає, що позивачем не було надано доказів повного виконання умов п. 4.1 Договору, а саме доказів отримання відповідачем оригіналів рахунків на оплату (№ 21 від 08.02.2022 року, № 23 від 09.02.2022 року, № 33 від 17.02.2022 року). Згідно з п. 4.3.1 Договору, покупець вправі затримати оплату при неподанні і/або несвоєчасному поданні постачальником покупцю оригіналів рахунків, податкових накладних, а також інших документів.
Апелянт вказує, що 18.02.2025 року представник АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" заявляв письмове клопотання про витребування доказів від позивача щодо відправки на адресу відповідача оригіналів рахунків на оплату та доказів їх отримання відповідачем, однак судом першої інстанції таке клопотання залишилося без розгляду та оцінки суду.
За доводами скаржника, в рішенні суду першої інстанції не зазначено про наявність підтверджуючої чи навпаки відсутність інформації від Східного МУ ДПС по роботі з ВПП щодо відображення в податковому обліку АТ "ДТЕК Дніпроенерго" господарської операції по договору № 4599-ДЭ-ПрТЭС від 05.01.2022 року.
На переконання Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго”, судом першої інстанції порушені норми п. 4 ст. 202, п. 4 ст. 226 ГПК України. Апелянт зазначає, що відповідно до ухвали від 26.02.2025 р. підготовче засідання було призначено на 31.03.2025 р., явку представників сторін у судове засідання було визнано обов`язковою. Судове засідання 31.03.2025 р. було проведено за відсутності представника позивача, про причини неявки представник позивача не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.
Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, в якій зазначено, що норми, закріплені у частині четвертій статті 202 та у пункті 4 частини першої статті 226 ГПК України, за методом правового регулювання є імперативними, що означає, що у разі неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини його неявки та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, суд має імперативний процесуальний обов`язок залишити позов без розгляду.
Щодо сплати судового збору апелянт зазначає, що АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" є одним з найбільших енергогенеруючих підприємств в Україні та стратегічним об`єктом в економіці України. За період воєнного стану енергосистема України зазнала близько 1500 атак ракетами та дронами. Враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства та брак вільних обігових коштів на рахунках, апелянт просить відстрочити сплату судового збору до прийняття судом остаточного рішення у справі.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арванте" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чередко А.Є., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/1564/24 (суддя Азізбекян Т.А.). Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 06.11.2025 об 14:30 годин.
В судовому засіданні, що відбулось 06.11.2025 оголошено перерву до 13.11.2025 0 9:55 год. 
У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Чередка А.Є. на лікарняному, відповідно до п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №1 від 01.04.2025р., розгляд справи № 908/1564/24, призначеної на 13 листопада 2025 року не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.12.2025 розгляд справи призначено у судовому засіданні на 15.01.2026 об 14:00 годин.
В судовому засіданні 15.01.2026 був присутній представник відповідача Чорнуха Євген Володимирович (поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів), не вийшов на зв`язок представник позивача – Герасимова Т.І. для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу відеоконференцзв`язку ЄСІТС. За таких обставин неможливо провести судове засідання в режимі відеоконференції з представником позивача, про що було складено відповідний акт.
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів висновує про відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Слід зауважити, що у справі вже відбулося судове засідання 06.11.2025, на якому представник позивача був присутнім, та надавав власні пояснення щодо вимог апеляційної скарги.
Таким чином, позивач, як учасник судового процесу, не був позбавлений права забезпечити участь у судовому засіданні 04.02.2026 будь-якого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, в тому числі в режимі відеоконференції.
Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2026 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про яким відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом.
15.01.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

05.01.2022 року між Акціонерним товариством «ДТЕК Дніпроенерго» ( код ЄДРПОУ 00130872) (покупець), від імені якого діє в.о. директора Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» Шевцов Максим Вікторович на підставі довіреності № 53/ДнЭ/2021 від 30.12.2021 року, з однієї сторони і Товариство з обмеженою відповідальністю «Арванте» ( код ЄДРПОУ 4151303) ( постачальник), підписаний договір № 4599 ДЭ – ЗаТЭС відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець – прийняти і оплатити такий товар , код згідно УКТЗЕД: згідно класифікатору, 2021 року виготовлення, в кількості , комплектності, асортименті та за ціною згідно з специфікацією: - номенклатурний номер товару 20116576 , найменування товару SAP – фільтр BPONG-050-P2WE ( фільтр ТPONG-050-P2Р), кількість – 40шт за ціною 735,00 грн., термін поставки – 10 днів ; номенклатурний номер – 20116683, найменування товару – целюлоза, у кількості - 400 кг за ціною 215,00 грн.; всього на загальну суму з ПДВ - 138 480,00 грн.
Пунктом 1.3 договору зафіксовано, що вантажоодержувачем є ДТЕК Запорізька ТЕС 71503, Запорізька область , місто Енергодар , вулиця Промислова ,95.
Розділом 3 договору передбачено, що сума договору становить : 138 480,00 грн., у тому числі ПДВ 23 080,00 грн.
Сторонами за договором досягнуто домовленості (розділ 4), що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару на 30 ( тридцятий) календарний день з дати поставки відповідного товару на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору.
За умовами поставки, визначеними розділом 5 договору , строк поставки товару – протягом 10 календарних днів після підписання договору та вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару).
Пунктом 5.7 договору зафіксовано які саме документи надаються покупцю при поставці товару: - рахунок; - видаткова накладна із зазначенням кодів УКТЗЕД; - відповідні товаросупровідні накладні ( товарно – транспортна накладна, експрес накладна або квитанція) ; - копії сертифіката якості заводу – виробника та /або паспорта; - сертифікат відповідності ( в разі, якщо товар підлягає обов`язковій сертифікації).
За правилами розділу 6 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.
Сторони за договором домовились (розділ 11), що договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2022 року , а в частині проведення розрахунків – до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань.
Із змісту договору слідує, що документ підписаний зі сторони покупця Шевцовим Максимом Вікторовичем та скріплений печаткою, а зі сторони постачальника Арцевим Владиславом Сергійовичем.
До матеріалів первісної позовної заяви надані належним чином засвідчені копії первинних документів: - рахунок на оплату № 21 від 08 лютого 2022 року, підстава – договір про закупівлю товару № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022 року, целюлоза у кількості 248 кг на загальну суму з ПДВ – 63 984,00 грн.; - рахунок на оплату № 23 від 09 лютого 2022 року, підстава – договір про закупівлю товару № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022 року, про оплату товару - фільтр BPONG-050-P2WE (фільтр ТPONG-050-P2Р) у кількості 40 штук на загальну суму – 35 280,00 грн. з ПДВ; - рахунок на оплату № 33 від 17 лютого 2022 року, підстава – договір про закупівлю товару № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022 року, про оплату товару – целюлоза у кількості 191 кг на загальну суму – 49 278,00 грн.; - видаткова накладна № 21 від 08 лютого 2022 року на суму 63 984,00 грн. , підстава – договір про закупівлю товару № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022 року, рахунок на оплату покупцю № 21 від 08 лютого 2022 року ( в рядку видаткової накладної № 21 від 08 лютого 2022 року – отримала за довіреністю провідний фахівець Л.І. Лобзіна, довіреність від 01.01.2022 року); - видаткова накладна № 23 від 09 лютого 2022 року на суму 35 280,00 грн. підстава – договір про закупівлю товару № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022 року, рахунок на оплату покупцю № 23 від 09 лютого 2022 року ( в рядку видаткової накладної № 23 від 09 лютого 2022 року – отримала за довіреністю провідний фахівець Л.І. Лобзіна, довіреність від 01.01.2022 року); - видаткова накладна № 33 від 17 лютого 2022 року на суму 49 278,00 грн., підстава – договір про закупівлю товару № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022 року, рахунок № 33 від 17 лютого 2022 року про оплату товару – целюлоза у кількості 191 кг на загальну суму – 49 278,00 грн.; - товарно – транспортна накладна № Р21 від 06 лютого 2022 року щодо транспортування відповідачу целюлози у кількості 248 кг на загальну суму - 63 984,00 грн., прийняв товар відповідальна особа - провідний фахівець – Лобзіна Л.І.; - товарно – транспортна накладна № Р33 від 17 лютого 2022 року щодо постачання відповідачу целюлози у кількості 191 кг на загальну суму – 49 278,00 грн.; - експрес – накладна № 20450515324601, одержувач ВП Запорізька теплова електрична станція АТ ДТЕК Дніпроенерго, представник одержувача 11.02.2022 року Лобзіна Любов Іванівна; - податкова накладна від 08.02.2022 року з загальною сумою коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість – 63 984,00 грн., документ зареєстрований в ЄРПН та доставлений контрагенту; - податкова накладна від 09.02.2022 року з загальною сумою коштів , що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість - 35 280,00 грн., документ зареєстрований в ЄРПН та доставлено контрагенту; - податкова накладна від 17.02.2022 року з загальною сумою коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість – 49 278,00 грн., документ зареєстрований в ЄРПН та доставлено контрагенту.
Предметом зустрічної позовної заяви становлять вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про визнання договору № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022 недійсним, у зв`язку з тим що вказаний договір підписаний не виконавчим органом товариства, а в.о. директора Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» , а саме: Шевцовим М.В., який відповідних повноважень на вчинення правочину від імені АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не мав.
За висновками уповноваженого представника позивача за зустрічною позовною заявою, сторони уклали договір № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022, який не відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України, та за правовою позицією позивача за зустрічним позовом є фіктивним. 

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 05.01.2022 року між Акціонерним товариством «ДТЕК Дніпроенерго» ( код ЄДРПОУ 00130872) (покупець), від імені якого діє в.о. директора Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» Шевцов Максим Вікторович на підставі довіреності № 53/ДнЭ/2021 від 30.12.2021 року, з однієї сторони і Товариство з обмеженою відповідальністю «Арванте» ( код ЄДРПОУ 4151303) ( постачальник), підписаний договір № 4599 ДЭ – ЗаТЭС відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець – прийняти і оплатити такий товар , код згідно УКТЗЕД: згідно класифікатору, 2021 року виготовлення, в кількості , комплектності , асортименті та за ціною згідно з специфікацією: - номенклатурний номер товару 20116576 , найменування товару SAP – фільтр BPONG-050-P2WE ( фільтр ТPONG-050-P2Р), кількість – 40шт за ціною 735,00 грн., термін поставки – 10 днів ; номенклатурний номер – 20116683, найменування товару – целюлоза, у кількості - 400 кг за ціною 215,00 грн.; всього на загальну суму з ПДВ - 138 480,00 грн.
Як свідчить з матеріалів справи, на виконання умов Договору, 08.02.2022 постачальник передав, а покупець прийняв товар (целюлозу) на загальну суму 63 984,00 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими видатковою накладною печатками обох сторін Nє21 від 08.02.2022 та товарно транспортною накладною Nє P21 від 08.02.2022. Позивачем був виставлений рахунок на оплату Nє 21 від 08.02.2022.
09.02.2022 постачальник передав, а покупець прийняв товар (фільтри) на загальну суму 35 280,00 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін видатковою накладною Nє 23 від 09.02.2022 та експрес-накладною Nє 20450515324601 від 09.02.2022. Позивачем був виставлений рахунок на оплату Nє 23 від 09.02.2022. 
17.02.2022 постачальник передав, а покупець прийняв товар (целюлозу) на загальну суму 49 278,00 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін видатковою накладною Nє 33 від 17.02.2022 та товарно-транспортною накладною Nє P33 від 17.02.2022. 
Позивачем був виставлений рахунок на оплату Nє 33 від 17.02.2022.
Вищевказаний товар був прийнятий уповноважено особою - Лобзіною Л.. на підставі довіреності АТ «ДТЕК «Дніпроенерго».
Відповідачем поставлений Позивачем товар отримано у повному обсязі, без зауважень та заперечень, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками з боку Відповідача вищевказаними документами. 
Крім того, Позивачем були зареєстровані податкові накладні за фактом проведених з Відповідачем операцій Nє 3 від 08.02.2022, Nє 4 від 09.02.2022 та Nє 14 від 17.02.2022.
Проте, вказана вимога залишена без відповіді та задоволення.
Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3 % річних у сумі 9 723,25 грн та інфляційних втрат у сумі 43 389,49 грн.
В силу приписів ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, за умовами розділу 4 договору передбачено обов`язок покупця здійснити оплату поставленого товару протягом 30 календарних днів з дати його поставки за умови належного оформлення первинних документів.
Матеріалами справи підтверджується факт поставки товару, що підтверджується належним чином оформленими та підписаними сторонами видатковими накладними, а також виставленими рахунками, які підлягали оплаті у строки, визначені договором.
Доводи відповідача щодо відсутності повноважень у особи – провідного фахівця Л.І. Лобзіної, яка приймала товар, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідно до умов договору (пункт 12.13) така особа визначена відповідальною за його супроводження, а отже діяла в межах наданих повноважень.
Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування факту поставки товару та порушення строків його оплати.
За таких обставин, колегія суддів виснує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 9 723,25 грн та інфляційних втрат у розмірі 43 389,49 грн. 

Щодо вимоги про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне:

Позивачем за первісним позовом заявлена позовна вимога про стягнення суми пені у розмірі 73 969,48 грн.
У відповідності до пункту 7.14 договору у разі прострочення оплати товару, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості невчасно оплаченого товару, однак не більше 5% від вартості невчасно оплаченого товару.
Матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування передбаченої договором відповідальності.
Разом із тим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимоги щодо стягнення пені. Заявлений до стягнення розмір пені підлягає зменшенню з огляду на невідповідність розрахунку позивача умовам договору та здійснений судом перерахунок.
За результатами такого перерахунку підлягає стягненню пеня у розмірі 6 924,00 грн, що відповідає умовам договору, тоді як у решті вимог у цій частині слід відмовити.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення первісного позову на загальну суму 198 516,74 грн та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи скаржника в частині відсутності підстав для оплати у зв`язку з ненаданням або недоведеності факту отримання рахунків на оплату, а саме: «…в п.4.1 . Договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати ПОКУПЦЕМ поставленого ПОКУПЦЮ Товару на 30 (тридцять) календарний день з дати поставки відповідного Товару на підставі отриманого ПОКУПЦЕМ рахунку та за умови надання ПОСТАЧАЛЬНИКОМ належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього Договору.
Також в п.4.3.1 Договору вказано , що Покупець вправі затримати оплату при неподанні і/або несвоєчасному поданні ПОСТАЧАЛЬНИКОМ ПОКУПЦЮ оригіналів рахунків, податкових накладних, а також інших документів, надання та/або передача яких ПОСТАЧАЛЬНИКОМ є обов`язковою в силу Договору.
Позивачем до позовної заяви та в процесі розгляду справи у суді першої інстанції не було надано доказів повного виконання умов п. 4.1. Договору, а саме доказів отримання Відповідачем оригіналів рахунків які додані до позовної заяви (рахунок на оплату №21 від 08.02.2022 року, №23 від 09.02.2022 року, № 33 від 17.02.2022 року).
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Керуючись п.3 ч. 1 ст. 42 ГПК України в 18.02.2025 представник АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» заявляв письмове клопотання про витребування доказів від позивача , а саме письмових доказів про відправку на адресу Відповідача оригіналів рахунків на оплату , та доказів іх отримання Відповідачем, але не враховуючи п.3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, судом першої інстанції при розгляді справи таке клопотання представника АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» залишилося без розгляду та оцінки суду, в рішенні суду відсутня оцінка відносно виконання ТОВ «АРВАНТЕ» п. 4.1. та п.4.1.3 Договору.
Виходячи з вищенаведеного АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» вважає такими що судом першої інстанції не вивчені доводи Відповідача про не доведеність та документальну не підтвердженість Позивачем отримання Відповідачем оригіналів рахунків на оплату , а отже в силу п.4.1.3 Договору АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» мало право затримати оплату по договору.
Враховуючи викладені вище обставини справи, стверджуємо, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про укладення спірного договору, та його порушення з боку Відповідача, тому рішення суду підлягає скасуванню. …» відхиляються колегією суддів з огляду на те, що  за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги. 
Наведена правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018р. у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019р. у справі № 918/537/18, від 29.08.2019р. у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020р. у справі № 915/400/18.

Колегією суддв також відхиляються доводи апелянта в частині того, що: «… Окрім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив що у судовому засіданні 31.03.2025 року за участю з уповноваженим представником відповідача за первісним позовом було запропоновано Східному МУ ДПС по роботі з ВПП надати суду інформацію по факту відображення в податковому обліку Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» господарської операції по договору № 4599-ДЭ - ПрТЭС від 05.01.2022 року про закупівлю товару за видатковими накладними № 21 від 08.02.2022 року, № 23 від 09.02.2022 року, № 33 від 17.02.2022 року, щодо купівлі товару ( фільтр BPONG - 050 -P2PWE та целюлоза), але в рішенні суду першої інстанції не зазначено про наявність підтверджуючої чи навпаки відсутність інформації від Східному МУ ДПС по роботі з ВПП щодо відображення в податковому обліку Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» господарської операції по договору № 4599-ДЭ - ПрТЭС від 05.01.2022 року про закупівлю товару за видатковими накладними № 21 від 08.02.2022 року, № 23 від 09.02.2022 року, № 33 від 17.02.2022 року, щодо купівлі товару ( фільтр BPONG - 050 -P2PWE та целюлоза), тобто орган ДПС не підтвердив проведення господарської операції по договору № 4599-ДЭ - ПрТЭС від 05.01.2022 року про закупівлю товару за видатковими накладними № 21 від 08.02.2022 року, № 23 від 09.02.2022 року, № 33 від 17.02.2022 року, щодо купівлі товару ( фільтр BPONG - 050 -P2PWE та целюлоза) …» оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними доказами і не стосуються предмета доказування у справі.
Ненадання відповіді податковим органом не є доказом відсутності господарської операції та не спростовує встановлених судом обставин. Факт поставки товару і його прийняття відповідачем підтверджений належними первинними документами (видатковими накладними, ТТН, податковими накладними).
Відображення операції у податковому обліку не впливає на виникнення цивільно-правових зобов`язань, а тому відсутність такої інформації не є підставою для заперечення факту поставки.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої норм процесуального права при розгляді справи, а саме: «… В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив що в судовому засіданні 12.05.2025 року за участю з уповноваженими представниками сторін, розглянуто по суті клопотання Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Арванте» без розгляду, оскільки уповноважений представник позивача за первісним позовом не прибув (не приймав участь) в судовому засіданні 31.03.2025 року.
За результатами розгляду по суті клопотання Відповідача про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Арванте» без розгляду, ухвалено клопотання залишити без задоволення.
АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» вважає, що залишаючи клопотання про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Арванте» без розгляду судом першої інстанції порушені норми п. 4. ст.202, п.4.ст.226 ГПК України з огляду на наступне.
Відповідно до ухвали від 26.02.2025 р. у справі N 908/1564/24 Господарський суд Запорізької області повернувся на стадію підготовчого провадження, підготовче засідання було призначено на 31.03.2025 р. о 10 год.30 хв., явку представників сторін у судове засідання було визнано обов`язковою.
31.03.2025 р. судове засідання у справі N 908/1564/24 Господарського суду Запорізької області було проведено за відсутності представника Позивача, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Запорізької області від 31.03.2025 р.. Про причини неявки в судове засідання представник Позивача не повідомив, заяви про розгляд справи про розгляд справи за його відсутності представник Позивача перед засіданням не подав. … 
… На час розгляду справи судом першої інстанції , та на даний час матеріали справи не містять документів, які б підтверджували повідомлення представника Позивача про причини неявки у судове засідання 31.03.2025 р. у справі N 908/1564/24. …» колегія суддів зазначає наступне:
Вирішуючи питання про можливість застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України як підстави для залишення позову без розгляду, суд повинен виходити з комплексного, а не формального підходу до оцінки поведінки позивача.
Зазначені норми, безумовно, визначають процесуальні передумови для застосування такого заходу у разі встановлення в їх сукупності трьох ключових обставин: належного повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання, його неявки без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності. Водночас їхнє буквальне тлумачення, і відповідно застосування, не розкриває повного змісту правового регулювання і не може застосовуватися ізольовано від загальних засад господарського процесу, які визначають спрямованість судового процесу на досягнення реального, а не формального правосуддя.
У цьому контексті залишення позову без розгляду має розглядатися саме як виняткова процесуальна дія, що не спрямована на покарання сторони за формальну неявку, а покликана забезпечити ефективність та дисципліну судового процесу, запобігаючи зловживанню процесуальними правами. Тому суд, ухвалюючи рішення про застосування вказаних норм, повинен не лише констатувати саме факт неявки позивача, а й оцінити його процесуальну активність у цілому, зокрема, чи добросовісно він реалізовував свої права, чи виконував обов`язки, і чи свідчить його поведінка про реальну зацікавленість у вирішенні спору або, навпаки, про свідому пасивність.
Інакше кажучи, господарський суд може залишити позов без розгляду лише тоді, коли в їх сукупності встановлено всі передбачені законом умови, а з матеріалів справи не вбачається ознак процесуальної зацікавленості позивача та/або виявлено недобросовісне користування ним процесуальними правами. Формальне ж дотримання лише трьох вищенаведених умов без оцінки загальної динаміки процесуальної поведінки сторони не може вважатися достатньою підставою для ухвалення рішення про залишення позову без розгляду. У такий спосіб залишення позовної заяви без розгляду внаслідок лише одноразової неявки в судове засідання за умов активної процесуальної поведінки під час судового розгляду є необґрунтованим.
Отже, оцінка процесуальної активності та добросовісності поведінки сторони становить обов`язковий елемент судового аналізу при вирішенні питання про залишення позову без розгляду. Її відсутність зводить застосування відповідних норм до прояву процесуального формалізму, що нівелює завдання господарського судочинства забезпечити справедливий, ефективний і змістовний захист порушених прав, про що наголошено у висновках, викладених у постанові Верховного Суду від 05.11.2025 у справі 909/196/21.
Відтак, посилання скаржника на імперативність статей 202, 226 ГПК України є некоректним, оскільки таке тлумачення ігнорує як зміст самих процесуальних норм, так і усталену практику їх застосування судами касаційної інстанції.
Імперативність частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України не є абсолютною і не означає автоматичного залишення позову без розгляду за наявності лише формальних ознак, передбачених цими нормами. Їх застосування можливе виключно за умови, що така процесуальна дія відповідає завданню господарського судочинства та є об`єктивно необхідною в конкретній справі.
У даному випадку відсутні підстави вважати, що неявка позивача створила перешкоди для розгляду спору, оскільки суд встановив достатність наявних у матеріалах справи доказів для вирішення спору по суті. Більше того, фактичний перебіг судового розгляду свідчить про те, що справа була розглянута по суті із дослідженням доказів, а відповідач повною мірою реалізував своє право на захист.
З урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.11.2025 у справі № 909/196/21, залишення позову без розгляду не може розглядатися як автоматичний наслідок неявки позивача, а є виключним процесуальним заходом, застосування якого потребує оцінки всієї сукупності обставин справи, зокрема процесуальної поведінки сторін та їх добросовісності.
Отже, відсутні підстави вважати, що суд був зобов`язаний залишити позов без розгляду.

Щодо зустрічного позову колегія суддів зазначає наступне
Відповідно змісту статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята).
Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За положеннями статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.
Під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Отже, правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.08.2019 у справі № 753/10863/16-ц, від 02.10.2019 у справі № 140/2589/15-ц, від 06.04.2020 у справі № 293/780/18, від 28.04.2020 у справі № 263/16688/17, від 11.09.2024 у справі № 697/1148/23, від 04.12.2024 у справі № 761/6243/19 тощо).
Як встановлено судом першої інстанції, предметом зустрічної позовної заяви є вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про визнання договору № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022 недійсним, у зв`язку з тим що вказаний договір підписаний не виконавчим органом товариства, а в.о. директора Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» , а саме: Шевцовим М.В., який відповідних повноважень на вчинення правочину від імені АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не мав.
За твердженням уповноваженого представника позивача за зустрічною позовною заявою, сторони уклали договір № 4599 ДЭ – ЗаТЭС від 05.01.2022, який не відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України, та за правовою позицією позивача за зустрічним позовом є фіктивним. 
Колегія суддів зауважує, що сторонами в заявах по суті, поданих суду першої інстанції не заперечується той факт, що довіреність видано та підписано Генеральним директором АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренко С.М.
Відповідно до п. п. 14.1, 14.2 статуту АТ «ДТЕК Дніпроенерго» (затверджені рішенням – протоколом загальних зборів ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 1/2018 від 20.04.2018, редакція якого міститься на офіційному сайті АТ «ДТЕК Дніпроенерго» у розділі Документи, посилання https://dniproenergo.com.ua/content/files/statut-at-dtek-dniproenergo.pdf) управління діяльністю товариства здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається цим статутом та чинним законодавством України. 
Органами товариства є: вищий орган товариства – загальні збори; наглядова рада; одноосібний виконавчий орган. 
Згідно із п. 17.1 статуту, керівництво поточною діяльністю товариства здійснює одноосібний виконавчий орган. 
До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, що охоплює юридичні та фактичні дії, які здійснюються у внутрішній і зовнішній сфері діяльності товариства, крім питань та дій, що віднесені законодавством та цим статутом до компетенції загальних зборів та наглядової ради. 
Відповідно до п. 17.7 статуту, виконавчий орган в межах своєї компетенції та вимог цього статуту має право, зокрема: видавати, підписувати та відкликати доручення й довіреності працівникам товариства, іншим фізичним та юридичним особам на здійснення від імені товариства юридично значимих дій, зокрема на вчинення правочинів. 
Отже з урахуванням наведених положень статуту АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не вбачається підписання Генеральним директором АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренко С.М. довіреності на вчинення правочинів під впливом помилки та те, що спірний договорів є фіктивними.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, доводи Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» щодо фіктивності договору № 4599-ДЭ-ЗаТЭС від 05.01.2022 є необґрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Зокрема, посилання позивача за зустрічним позовом на відсутність повноважень у представника на підписання договору спростовуються положеннями статуту товариства та нормами статей 237– 246 Цивільного кодексу України, які допускають здійснення представництва на підставі довіреності. При цьому матеріалами справи підтверджується, що відповідна довіреність була видана уповноваженою особою та не була скасована у встановленому законом порядку.
Крім того, досліджені судом першої інстанції первинні документи (рахунки, накладні, товарно-транспортні документи, податкові накладні тощо) свідчать про реальне виконання сторонами спірного договору та спрямованість правочину на настання правових наслідків, що виключає його фіктивність у розумінні статті 234 Цивільного кодексу України.
Також колегія суддів враховує, що до моменту звернення із зустрічним позовом відповідач не вчиняв дій, спрямованих на оспорення зазначеного договору, що додатково свідчить про його фактичне визнання сторонами.
Крім того, заявляючи позовні вимоги про визнання спірного договору недійсними, позивач за зустрічним позовом не просить застосувати наслідки недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України, як то повернення кожною із сторін всього, що вони одержали на виконання спірних правочинів. Товар за договорами АТ «ДТЕК Дніпроенерго» одержано без зауважень щодо якості та кількості. 
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 927/864/21, частинами 1 і 2 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону у разі недійсності правочину (близький за змістом висновок викладено в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).
Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 сформулювала уточнюючий, в співвідношенні з постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20, висновок щодо застосування норм частини 3 статті 215, частин 1, 2 статті 216 ЦК України, згідно якого: “Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача”
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22 при вирішенні господарського спору врахувала викладений в пункті 48 постанови об`єднаної палати від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 висновок щодо застосування норм частини 3 статті 215, частин 1, 2 статті 216 ЦК України, що: "Позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача".
Отже, якщо договір є повністю чи частково виконаним, то визнання його недійсним без одночасного застосування наслідків недійсності правочину не призведе до поновлення майнових прав держави (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 927/864/21).
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 80 ГПК України, учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. 
З урахуванням наданих доказів, обставин справи та вимог законодавства України, колегія суддів вважає, що зустрічний позов є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.
Доводи апелянта в частині: «… По - перше Відповідач вважає суд першої інстанції під час розгляду справи та прийняття рішення по справі прийшов до передчасних висновків щодо факту укладення договору 4599-ДЭ - ЗаТЭС від 05.01.2022 року
АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» зазначає що в своєму відзиві на позовну, у зустрічній позовній заяві, в процесі розгляду справи у суді першої інстанції наголошував саме на тому що в наданому як доказ Позивачем договорі зазначено що він укладений між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" як Покупцем , від імені якого діє в.о. директора ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ «ЗАПОРІЗЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» Шевцов Максим Вікторович на підставі довіреності № 53/ДнЄ/2021 від 30.12.2021 року , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арванте» як Покупцем від імені якого діє директор Арцев Владислав Сергійович на підставі Статуту.
Судом першої інстанції при вирішенні справи не було взято до уваги, що Позивачем в процесі розгляду справи не було надано письмового доказу щодо повноважень в.о. директора ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ «ЗАПОРІЗЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» Шевцова Максима Вікторовича на укладання від імені юридичної особи Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" договору, а саме довіреності № 53/ ДнЄ/2021 від 30.12.2021 року, тобто такий документ до розгляду справи не долучався та в судовому засіданні розглянутий не був.
Відсутність вивчення делегованих повноважень Шевцова Максима Вікторовича в зазначеній довіреності № 53/ДнЄ/2021 від 30.12.2021 року в судовому засіданні не може слугувати безпідставним приводом для того, щоб визнати встановленим фактом що в.о. директора ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ «ЗАПОРІЗЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» Шевцов Максим Вікторович мав достатньо повноважень для укладання такого договору, та що договір про закупівлю товару № 4599 -ДЄ- ЗаТЄС від 05.01.2022 р. був діючим, адже відповідно до розділу 17 статуту АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» який діяв у спірний період, керівництво поточною діяльністю Товариство здійснював одноосібний Виконавчий орган, а саме Генеральний директор товариства .
Відповідно до п. 17.1.1. статуту АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», до компетенції Виконавчого органу віднесено прийняття рішення про вчинення правочину. З наведеного слід дійти висновку, що вчинення правочинів від імені Товариства передбачено тільки особисто Виконавчим органом Товариства (Генеральним директором АТ «ДТЕК Дніпроенерго»). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір. Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. …» відхиляються колегією суддів як такі, що носять характер помилки вибіркових доказів (приховування доказів, помилка неповних доказів). Вказуючи на окремі дані, які, як здається апелянтові, підтверджують його позицію, він ігнорує значну частину даних, які їй суперечать. В контексті вищенаведеного, навіть за відсутності дослідження тексту довіреності у судовому засіданні, фактичні обставини справи свідчать про подальше схвалення спірного правочину самим відповідачем. Зокрема, відповідач:
- прийняв поставлений товар; 
- підписав первинні бухгалтерські документи; 
- не заявляв заперечень щодо повноважень представника на момент виконання договору. 
Така поведінка відповідно до усталеної судової практики розцінюється як схвалення правочину (ратифікація) та виключає можливість посилання на відсутність повноважень особи, яка його підписала.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищевикладеного, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висневку залишити без задоволення апеляційну скаргу Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго”, а рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/1564/24, відповідно, залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 5066,67 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпроенерго” на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/1564/24 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/1564/24 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору у сумі 5066,67 грн. покласти на Акціонерне товариство “ДТЕК Дніпроенерго”.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови суддями Дарміним М.О. та Чередком А.Є. підписано 11.05.2026р., суддею Кощеєвим І.М., у зв`язку з перебуванням у відпустці, __________.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя А.Є. Чередко

Суддя І.М. Кощеєв