РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/4684/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, за змістом якого просила суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.12.2025 №172850030111 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 24.12.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 24.12.2025, зарахувавши до спеціального стажу за Списком №2 період її роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 в Рівненському обласному протитуберкульозному диспансері (правонаступником якого є КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня» РОР) та до загального страхового стажу період її роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 в інфекційному закладі охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позивач зазначає, що відповідач відмовив їй у призначенні пенсії за віком Список №2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Крім того, Відповідачем не зараховано до спеціального стажу за Списком № 2 періоди роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 та до загального страхового стажу в подвійному розмірі роботу в інфекційному закладі охорони здоров`я відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 19.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, причини неможливості подання відзиву суду не повідомив. 
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.12.2025 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №172850030111 від 30.12.2025 в призначенні пенсії відмовлено, з підстав відсутності необхідного пільгового стажу. В обґрунтування свого рішення відповідач вказав, що до пільгового стажу не зарахований період роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 за довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 10.12.2024 р. №765, виданої Рівненською обласною інфекційною лікарнею, оскільки не можливо визначити робоче місце, де працювала заявниця: за довідкою - “диспансерне відділення, рентгенологічне відділення”, за записами трудової книжки НОМЕР_1 - “поліклінічне відділення”, в наказі про атестацію - “рентгенологічне відділення”, а за актом перевірки від 14.01.2025 № 1700-1002-1/259 - “поліклініка рентгенкабінет ”.
Також, як зазначає позивач, з розрахунку стажу додатку до рішення про відмову у призначенні пенсії, вбачається, що відповідачем не зараховано до загального страхового стажу позивача в подвійному розмірі період роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Спірним при ухваленні оскарженого рішення Пенсійного органу був його висновок про відсутність необхідного пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що було єдиною підставою для відмови в призначенні пенсії.
Разом з тим, суд вважає безпідставним та необґрунтованим вказаний висновок відповідача з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі – Інструкція №58), п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі – Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 26.07.1988:
1. Запис №4 від 01.02.1996 – прийнята санітаркою рентгенкабінету поліклінічного відділення в Облтубдиспансер (наказ від 01.02.1996 №12);
2. Запис №5 від 13.09.2004 – звільнена із займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ від 13.09.2004 №63-к);
Відповідно до п. 1 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за №1451/11731 (далі – Порядок застосування Списків №383), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, а зокрема, в період роботи позивача у Рівненському обласному протитуберкульозному диспансері (правонаступником якого є КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня» РОР) (1996-2004 роки) був чинний Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (далі - Список №2 від 2003 року). 
При цьому, підрозділом 24а «Працівники, які безпосередньо обслуговують хворих а) у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах: молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині; молодші спеціалісти з медичною освітою», підрозділом 24ж-2г «молодші медичні сестри з догляду за хворими, зайняті в рентгенівських відділеннях (кабінетах)» розділу XХIV "Охорона здоров`я та соціальна допомога" Списку №2 від 2003 року передбачено право на пільгове пенсійне забезпечення молодшим медичним сестрам. 
Суд встановив, що посади позивача санітарки та молодшої медичної сестри (найменування якої приведено згодом у відповідність до класифікатора) були передбачені Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.
При цьому, усі без винятку посади у відділенні, вказані в наданих позивачем документах, санітарки/молодшої медичної сестри в рентгенівських кабінетах (рентгенологічних відділеннях), приймальних відділеннях були проатестовані, як роботи за Списком №2. 
Протилежне відповідачем у рішенні не вказувалось, обґрунтованих доводів щодо відсутності вказаних посад у пільгових Списках №2, Пенсійним органом не повідомлено.
Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Суд враховує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.11.2021 у справі № 242/5635/16-а, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Судом встановлено, що записами трудової книжки позивача чітко підтверджується, як її пільгова посада, робота на якій дає право на пенсії за віком на пільгових умовах, так і чіткий період роботи та організацію, в якій позивач працювала.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Водночас, позивачем надавалась відповідачу довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 10.12.2024 №765, видана КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня» РОР, з якої встановлено, що ОСОБА_1 : «дійсно працювала в Рівненському обласному протитуберкульозному диспансері зокрема повний робочий день:
- з 01.02.1996 р. (Наказ №12 від 01.02.1996) - на посаді санітарки рентген-кабінету
диспансерного відділення;
- з 18 березня 1998 року (Наказ №15 від 18.03.1998) - змінити найменування посад в штатному розписі санітарка/палатна, прибиральниця, буфетниця, ванщиця та інші на найменування посад молодша медична сестра/палатна, прибиральниця, буфетниця, ванщиця та інші.
- з 13.09.2004 р. (Наказ № 64-к від 13.09.2004) — звільнена з посади молодшої медсестри рентгенологічного відділення.
Як робітник, що безпосередньо обслуговує туберкульозних хворих протягом повного робочого дня та зайнята за основним місцем роботи не менше 80% робочого часу в шкідливих умовах праці, перебуваючи в умовах постійного контакту з хворими, що передбачено:
Списком №2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. № 36, розділ XXIV, позиція 24а.
Додаткові відомості: за результатами атестації робочих місць за умовами праці, згідно наказів по підприємству:
№ 16 від 1 грудня 1997 року (перша атестація);
№ 4-ОД від 27 січня 2003 року;
підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення на вказаних в довідці посадах.
За періоди з 01.02.1996 по 13.09.2004 пільговий стаж для призначення пенсії складає: 8 років 7 місяців 13 днів.
Підстава для видачі: книги наказів (1996-2004 рр.), особова картка працівника ф.Т-2.»
За таких обставин суд доходить висновку, що довідка від 10.12.2024 №765 у сукупності з трудовою книжкою, наказами про прийняття/звільнення, наказами про атестацію та штатними розписами повністю відповідає вимогам пункту 20 Порядку №637 щодо змісту уточнюючої довідки (зазначено період роботи, посаду, характер виконуваної роботи, підрозділ Списку №2, первинні документи, на підставі яких видана довідка) та є належним і достатнім доказом на підтвердження права позивача на зарахування спірного періоду з 01.02.1996 по 13.09.2004 до пільгового стажу за Списком №2.
Разом з тим, з акту перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії від 14.01.2025 №1700-1002-1/259 вбачається, що за результатами перевірки довідки від 10.12.2024 № 765 та первинних документів (книг наказів, особових рахунків, особової карточки форми Т-2) встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працювала в Рівненському обласному протитуберкульозному диспансері (з 03 березня 2010 року згідно рішення сесії Рівненської обласної ради перейменовано в комунальний заклад “Рівненський обласний протитуберкульозний диспансер” Рівненської обласної Ради, з 09 січня 2020 року згідно рішення сесії Рівненської обласної ради перейменовано в комунальне підприємство “Рівненський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр” Рівненської обласної ради, з 20 травня 2024 року згідно рішення сесії Рівненської обласної ради перейменовано в комунальне підприємство “Рівненська обласна інфекційна лікарня” Рівненської обласної ради) з 01 лютого 1996 року на посаді санітарки рентген-кабінету диспансерного відділення, з 18 березня 1998 року по 13 вересня 2004 року на посаді молодшої медичної сестри рентгенологічного відділення.
Суд встановив, що враховуючи пункт «б» статті 13 Закону України № 1788-XII позивач: досягла віку 55 років, мала загальний страховий стаж понад 36 років (розрахованих відповідачем), пільговий стаж роботи за Списком №2, набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до абзацу 3 пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вказане, як встановлено судом, свідчить на користь того, що рішення відповідача від 30.12.2025 №172850030111 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах» в частині вимог щодо відсутності необхідного пільгового стажу суперечить положенням чинного законодавства, прийняте всупереч та не на підставі закону, є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 у подвійному розмірі, суд зазначає таке.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.
Як було вже зазначено судом, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 26.07.1988:
- Запис №4 від 01.02.1996 – прийнята санітаркою рентгенкабінету поліклінічного відділення в Облтубдиспансер (наказ від 01.02.1996 №12);
- Запис №5 від 13.09.2004 – звільнена із займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ від 13.09.2004 №63-к).
Суд зауважує, що записами трудової книжки позивача чітко підтверджуються, як її посади, так і чіткий період роботи та організація, в якій позивач працювала.
Таким чином, період роботи позивача з 01.02.1996 по 13.09.2004 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я повинен зараховуватися до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Як вважає відповідач, період роботи позивача з 01.02.1996 по 13.09.2004 зараховано до загального страхового стажу згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначені висновки відповідача, на переконання суду, є необґрунтованими та безпідставними, що підтверджується наступним.
01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відтак, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 08 червня 2022 року у справі №510/1593/16-а у яких суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Аналогічні висновки відображені у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22.
Тож, в системному аналізі чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду вбачається, що відповідач зобов`язаний був при обчисленні загального страхового стажу позивача враховувати період роботи, зокрема, з 01.02.1996 по 13.09.2004 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності його поведінки у спірних правовідносинах.
За наведених обставин, для відновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 починаючи із 24.12.2025 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу за Списком №2 період її роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 в Рівненському обласному протитуберкульозному диспансері (правонаступником якого є КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня» РОР) та до загального страхового стажу період її роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 в інфекційному закладі охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1064,96 грн. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.12.2025 №172850030111 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 24.12.2025;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 24.12.2025, зарахувавши до спеціального стажу за Списком №2 період її роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 в Рівненському обласному протитуберкульозному диспансері (правонаступником якого є КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня» РОР) та до загального страхового стажу період її роботи з 01.02.1996 по 13.09.2004 в інфекційному закладі охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 064,96 грн 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 06 липня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, 1,м. Суми,Сумський р-н, Сумська обл.,40000, ЄДРПОУ/РНОКПП 21108013) 

Суддя       У.М. Нор