Справа № 560/2551/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

26 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) грошового забезпечення за період з 01 березня 2022 року по 02 квітня 2022 року включно, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на 01.01.2022 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) грошового забезпечення за період з 03 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року включно, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) грошове забезпечення за період з 01 березня 2022 року по 02 квітня 2022 року з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) грошове забезпечення за період з 03 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року включено, в тому числі грошову допомогу для оздоровлення та допомогу для вирішення соціально-побутових питань, які виплачувались у період з 03 квітня 2022 по 19 травня 2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року відповідно (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 01.03.2022 по 02.04.2022 він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 03.04.2022 по 29.10.2024 у військовій частині НОМЕР_2 , після чого був виключений зі списків особового складу та вибув до нового місця служби. 
У лютому 2026 року, отримавши відповіді на адвокатські запити від обох військових частин, позивач дізнався, що відповідачами протиправно здійснювався розрахунок його грошового забезпечення. Зокрема, при визначенні розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням у періоди з 01.03.2022 по 02.04.2022 (у ВЧ НОМЕР_1 ) та з 03.04.2022 по 19.05.2023 (у ВЧ НОМЕР_2 ) застосовувалася стала розрахункова величина у розмірі 1762 гривні замість належного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. 
Позивач вказує, що після визнання судовим рішенням нечинним пункту 6 Постанови КМУ № 103 відновила дію первинна редакція пункту 4 Постанови КМУ № 704. Відповідно до неї обчислення окладів має відбуватися шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року (але не менше 50% мінімальної заробітної плати) на відповідний тарифний коефіцієнт. Дана правова позиція є усталеною та підтверджується численною судовою практикою Верховного Суду. 
Неправильне визначення базових окладів призвело до заниження розміру щомісячного грошового забезпечення позивача, а також похідних виплат, у тому числі допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 
Зважаючи на викладене, позивач вважає бездіяльність відповідачів протиправною та просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (за період з 01.03.2022 по 02.04.2022) та Військову частину НОМЕР_2 (за період з 03.04.2022 по 19.05.2023) здійснити перерахунок та виплату належних йому сум грошового забезпечення й указаних допомог із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно. Також позивач вимагає провести ці виплати з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Постанови КМУ № 44
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 12.06.2026 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог у справі №560/2551/26 відмовлено.
Військова частина НОМЕР_2 проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.
Щодо суті спору відповідач зазначає, що командування діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Нарахування грошового забезпечення позивачу за період з 03.04.2022 по 19.05.2023 здійснювалося правомірно із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (який становив 1762 гривні).
Відповідач наголошує, що норми пункту 4 Постанови КМУ № 704 (у редакції до внесення змін Постановою КМУ № 103) в частині застосування мінімальної заробітної плати (або 50% її розміру) як розрахункової величини суперечать пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1774-VІІІ. Оскільки закон має вищу юридичну силу, ніж підзаконний акт, мінімальна заробітна плата не може застосовуватися для обчислення посадових окладів. Ця позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду та сталою судовою практикою. Ба більше, прийняттям Постанови КМУ № 481 від 12.05.2023 Уряд остаточно закріпив розрахункову величину на рівні 1762 гривень, що підтверджує правильність дій військової частини. Оскільки базові оклади обчислені правильно, усі похідні виплати (включаючи матеріальну допомогу та допомогу на оздоровлення) також виплачені в повному обсязі, і підстави для перерахунку відсутні.
Крім того, відповідач зауважує, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду. Грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, тому позивач мав об`єктивну можливість знати про розмір і склад своїх виплат ще з моменту їх першого отримання у 2022 році. Тривала пасивна поведінка позивача свідчить про недотримання процесуальних строків, а направлення адвокатських запитів лише у січні 2026 року є штучним створенням передумов для позову і не поновлює строк звернення. Поважних та об`єктивно непереборних причин пропуску строку позивачем доведено не було.
Зважаючи на викладене, відповідач просить суд застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду та відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Отже до 19.07.2022 року звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.
Однак підпунктом 18 пункту 1 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі по тексту - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:
"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у Кодексі законів про працю України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Розділу Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від від 27 червня 2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин нова редакція ч. 2 ст. 233 КЗпП ще не діяла.
Отже, тримісячний строк звернення до суду позивач не пропустив.
Військова частина НОМЕР_1 у поданому відзиві повністю заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні з огляду на таке. 
Щодо вимог про перерахунок грошового забезпечення за період з 01.03.2022 по 02.04.2022 із застосуванням оновленої розрахункової величини відповідач зазначає, що діяв правомірно та виключно в межах чинного законодавства. Нарахування виплат позивачу здійснювалося із застосуванням базової розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року. 
Відповідач наголошує, що первинна редакція пункту 4 Постанови КМУ № 704, яка передбачала залежність окладів від 50% мінімальної заробітної плати, реально не діяла до лютого 2018 року, оскільки була змінена Постановою КМУ № 103. Скасування судом у січні 2020 року пункту 6 Постанови КМУ № 103 не призвело до автоматичного відновлення дії попередніх норм, оскільки ні КАС України, ні інші акти не передбачають автоматичного поновлення скасованих положень. Крім того, відповідач вказує на вищу юридичну силу Закону України № 1774-VIII, пункт 3 розділу ІІ якого прямо забороняє застосовувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину для визначення посадових окладів.
Щодо вимоги про одночасну виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб (ПДФО) відповідно до Порядку № 44, відповідач вважає її передчасною. Обов`язок військової частини як податкового агента щодо утримання податків та компенсації виникає безпосередньо в момент здійснення фактичної виплати грошового забезпечення у майбутньому. Оскільки факт порушення прав позивача в цій частині наразі відсутній, суд не може здійснювати превентивний захист прав, які ще не були порушені.
Враховуючи, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло на підставі статті 19 Конституції України, а грошове забезпечення позивачу було обчислено і виплачено правильно, правові підстави для задоволення позову відсутні.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , у період з 01.03.2022 по 02.04.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 03.04.2022 по 29.10.2024 у військовій частині НОМЕР_2 , після чого був виключений зі списків особового складу у зв`язку з вибуттям до нового місця служби. 
У лютому 2026 року представник позивача, адвокат Слюзар Т.І., отримав відповіді на адвокатські запити від військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо порядку нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу за періоди служби. 
Згідно з отриманими даними та матеріалами справи, військова частина НОМЕР_1 при обчисленні грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2022 по 02.04.2022 визначала розміри його посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням розрахункової величини в розмірі 1762 гривні (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018). 
Військова частина НОМЕР_2 при обчисленні грошового забезпечення позивача за період з 03.04.2022 по 19.05.2023 включно, аналогічно застосовувала сталу величину 1762 гривні.
Не погодившись із таким розрахунком, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд враховує таке.
Положеннями статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Проте пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Отже зазначеними змінами було чітко встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Однак у подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
За змістом частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 15.03.2023 у справі №420/6572/22.
Тобто, з 29.01.2020 у зв`язку із відновленням дії пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Натомість, відповідачами застосовувався розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018, а не встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року.
Відповідачі не здійснили відповідні перерахунки та виплату сум грошового забезпечення, що свідчить про наявність протиправності щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 встановлено в сумі 2481,00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023 встановлено в сумі 2684,00 грн.
З наведеного вбачається, що редакції законів України про державний бюджет на 2022, 2023 роки свідчить про зміни в розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону їх поступового збільшення.
Відтак у період з 01.03.2022 по 02.04.2022 та з 03.04.2022 по 19.05.2023 грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 та 01.01.2023, відповідно до Закону України " "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".
Суд звертає увагу, що перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення, зокрема, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні відпусток, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо.
Разом з тим, перерахунку з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року підлягають лише ті одноразові додаткові види грошового забезпечення, які вже були нараховані та виплачені позивачу за спірний період.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідачів стосовно обчислення та виплати грошового забезпечення позивача у спірні періоди без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 є протиправними.
Таким чином, необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 01.03.2022 по 02.04.2022 та з 03.04.2022 по 19.05.2023 (посадовий оклад, оклад за військовим званням, нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення), із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стосовно вимоги про обчислення посадового окладу не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року суд зазначає про наступне.
01.01.2017 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року №1774-VIII, пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Суд звертає увагу, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, суд дійшов висновку, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу не проводиться із використанням величини мінімальної заробітної плати.
Таким чином, відповідно до пункту 4 Постанови №704, починаючи з 29.01.2020, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року.
В контексті цього суд зазначає, що у постанові від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21 (адміністративне провадження № К/9901/37717/21) Верховний Суд дійшов висновку, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Окрім того суд звертає увагу на висновки Верховного Суду в Постанові від 31.03.2021 у справі № 520/2781/2020, в якій зазначено, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
При цьому, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 240/4946/18 щодо застосування норм права, а саме пункт 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.
Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 постанови № 704, у редакції до внесення змін постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, Верховний Суд не вбачає правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про те, що згідно з постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Отже, зважаючи на викладене, підстав для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з урахуванням такого показника, як "не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року", немає.
Щодо зобов`язання відповідачів при нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення компенсувати йому суму податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі Порядок №44).
Так, відповідно до пункту 2 Порядку №44 визначено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
За приписами пунктів 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Таким чином, суд погоджується зі стороною позивача, що нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення потрібно проводити з урахуванням пункту 2 Порядку №44.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених у справі обставин позовні вимоги необхідно задовольнити.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 березня 2022 року по 02 квітня 2022 року включно, обчисленого з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року включно, обчисленого з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 березня 2022 року по 02 квітня 2022 року включно, у тому числі посадовий оклад, оклад за військовим званням, а також усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення, які були нараховані та виплачені за цей період, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 03 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року включно, у тому числі посадовий оклад, оклад за військовим званням, а також усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення, які були нараховані та виплачені за цей період, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )  Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський