ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року
м. Київ
справа № 398/1655/19
провадження № 51-308 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
засудженого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018120070003353 від 20 грудня 2018 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексуУкраїни (далі - КК України).
Змістсудовихрішеньівстановленісудамипершоїтаапеляційноїінстанційобставини
За вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів. 
Відповідно до обставин, детально викладених у вироку цього суду, 20 грудня 2018 року близько 17:00, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до квартири АДРЕСА_2 до свого знайомого ОСОБА_8 , де між ними виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_9 завдав ОСОБА_8 кулаками рук та ногами множинні акцентовані та цілеспрямовані удари в ділянку життєво важливих органів (голови та тулубу).
Надалі, ОСОБА_7 , близько 17:10, застосовуючи силу рук, перекинув ОСОБА_8 через вікно балкону кухні зазначеної вище квартири. У цей же день близько 17:10 ОСОБА_8 помер на асфальтному покритті біля будинку АДРЕСА_3 внаслідок шоку, який розвинувся у результаті комплексу виявлених ушкоджень.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 04 листопада 2024 року змінену апеляційну скаргу прокурора та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнив частково. Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України змінив у частині кваліфікації та призначеного покарання. Визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду постановою від 14 квітня 2025 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишила без задоволення, касаційну скаргу прокурора задовольнила частково, ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувала і призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 19 серпня 2025 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив, апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2024 року змінив у частині зарахування строку цілодобового домашнього арешту у строк покарання. На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахував ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 08 грудня 2020 року по 26 січня 2023 року, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі. В іншій частині вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимогитаузагальненідоводиособи, якаподала касаційнускаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду й невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги, зокрема вказує, що:
· винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не доведена поза розумним сумнівом, порушено принцип презумпції невинуватості та право на справедливий суд;
· місцевий суд у своєму рішенні не зазначив доказів, на підставі яких він встановив наявність в квартирі «слідів волочіння»;
· апеляційний суд також дійшов до помилкового висновку про те, що сліди боротьби в квартирі та посткримінальна поведінка засудженого підтверджують спрямованість умислу ОСОБА_7 на вбивство, водночас факт фізичної переваги у ОСОБА_7 та відсутність опору з боку потерпілого не підтверджуються доказами;
· висновок експерта № 430/1 не містить дослідницької частини та відсутнє пояснення щодо виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та їх кількість. Зауважує, що апеляційний суд вибірково врахував інформацію з медичних експертиз. Наголошує, що пояснення експерта, які він надавав в судовому засіданні, ґрунтуються на припущеннях та не є джерелом доказу, а тому суди безпідставно послалися на них, визнавши їх показаннями;
· матеріалами справи достовірно не встановлено, які травми отримав потерпілий в квартирі до свого падіння з висоти, отже не можна встановити на що був направлений умисел ОСОБА_7 під час бійки;
· апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні низки клопотань сторони захисту про виклик і допит експерта, а також щодо безпосереднього дослідження доказів, наявних у справі;
· ухвала апеляційного суду є невмотивованою та не відповідає вимогам статей 94, 370 і 419 КПК України.
Письмових заперечень на вказану касаційну скаргу сторони захисту від інших учасників кримінального провадження до Верховного Суду не надходило.
Позиціїучасниківсудовогопровадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги сторони захисту.
Засуджений та його захисник підтримали подану касаційну скаргу, просили скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
МотивиСуду
Заслухавшидоповідьсудді, обговорившидоводи, наведенівкасаційнійскарзі, перевірившиматеріаликримінальногопровадження, колегіясуддівдійшлатакихвисновків.
Відповідно до приписів ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не доведена поза розумним сумнівом 
На обґрунтування своїх доводів вказує, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що сліди боротьби в квартирі підтверджують спрямованість умислу ОСОБА_7 на вбивство; висновки апеляційного суду про наявність у ОСОБА_7 фізичної переваги та відсутність опору з боку потерпілого не підтверджуються доказами і є припущенням цього суду; матеріалами справи не достовірно встановлено, які травми отримав потерпілий в квартирі, до свого падіння з висоти, отже не можна встановити зміст умислу ОСОБА_7 під час бійки.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його скоєнні.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.
З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року в справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року в справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року в справі № 760/23459/17 та ін.).
Цей стандарт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано з огляду на таке.
Так, у постановленій за наслідками нового апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, повністю підтверджується поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, дослідженими судом першої інстанції. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у судовому засіданні місцевого суду, безпосередньо у встановленому законом порядку, був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також експерт ОСОБА_13 , зміст показань яких детально викладений у вироку. 
Крім того, судами встановлено, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 20 грудня 2018 року з фототаблицею, відповідно до якого під час огляду відкритої ділянки місцевості, прилеглої до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , під балконом другого поверху виявлено тіло чоловічої статі з тілесними ушкодженнями та нашаруванням на тілі бурого кольору кров`янистого характеру; даними протоколу обшуку від 21 грудня 2018 року, відповідно до якого під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено куртку коричневого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та інші предмети; даними протоколу огляду місця події від 20 грудня 2018 року, згідно з яким оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_5 , у якій мешкав ОСОБА_8 ; даними протоколу огляду трупа ОСОБА_8 від 21 грудня 2018 року під час якого виявлено зовнішні та внутрішні тілесні ушкодження; даними висновку експерта № 430 від 30 січня 2019 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_8 спричинено низку тілесних ушкоджень, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів (предмету) у сукупності з загальним струсом тіла, у тому числі і при падінні із значної висоти, у своїй сукупності та в комплексі з явищами шоку несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю; ушкодження, розташовані в області передпліччя могли утворитися за різних обставин, у тому числі і при боротьбі чи/та самозахисті; смерть ОСОБА_8 настала від шоку, який розвинувся внаслідок комплексу виявлених ушкоджень, алкоголь в крові не виявлено; індивідуальні ознаки травмуючих предметів (предмету) в ушкодженнях не відобразились; морфологічні особливості виявлених ушкоджень вказують на їх зажиттєве утворення; у прямому причинному зв`язку зі смертю перебуває не конкретне ушкодження, а комплекс виявлених ушкоджень; даними висновку експерта № 36 від 27 березня 2019 року, відповідно до якого на клапті шкіри потиличної ділянки голови трупа ОСОБА_8 виявлено ушкодження у вигляді забійних ран з ознаками не менше чотирьох дій тупого твердого предмета з подовженою травмуючою поверхнею, можливо, у вигляді циліндра або близької до нього форми, що була виготовлена із заліза або забруднена слідами сполук заліза, індивідуальні особливості предметів не відобразились; даними висновку експерта № 188 від 22 грудня 2019 року, відповідно до якого на момент огляду у ОСОБА_7 видимих ушкоджень не виявлено; даними висновку експерта № 67 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого знайдено кров у змивах з поверхні одвірок ванної кімнати із зовнішньої сторони на відстані 1 м від підлоги та 7 см від полімерної ручки, вилучених з ванної кімнати (об`єкт 1), на фрагменті шпалер з поверхні стіни в коридорі квартири на відстані 3 см від одвірок та 126 см від підлоги (об`єкт 2), на фрагменті шпалер з поверхні стіни в коридорі квартири на відстані 98 см від підлоги та 25 см від вугла (об`єкт 3); кров в об`єкті 1 може походити від потерпілого ОСОБА_8 , при цьому не виключається домішок крові обвинуваченого ОСОБА_7 ; кров в об`єкті 2 може походити від обвинуваченого ОСОБА_7 , від потерпілого ОСОБА_8 походити не може; кров в об`єкті 3 може походити як від потерпілого ОСОБА_8 так і від обвинуваченого ОСОБА_7 ; даними висновку експерта № 71 від 16  січня 2019 року, відповідно до якого на фрагменті тканини (об`єкт 1), марлевому тампоні-змиві з шухляди (об`єкт 2), фрагмент пінопласта (об`єкти 3) знайдено сліди крові людини, при цьому, в об`єктах 1-3, кров може належати потерпілому ОСОБА_8 , не виключаються можливість домішки крові обвинуваченого ОСОБА_7 ; даними висновку експерта № 72 від 17 січня 2019 року, відповідно до якого на одязі обвинуваченого ОСОБА_7 (футболка, спортивні штани, пара напівчобіт) знайдено сліди крові людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_8 , наявність домішків крові обвинуваченого ОСОБА_7 не виключається; даними висновків експерта № 69 від 16 січня 2019 року та № 13 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого на одязі обвинуваченого ОСОБА_7 (куртці камуфльованій, штанах джинсових) та трьох фрагментах деревини з місця події, знайдено сліди крові людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_8 , разом з тим наявність домішки крові обвинуваченого ОСОБА_7 не виключається, зі змивів з вказаного, встановлено чоловічу генетичну стать; даними висновку експерта № 68 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого в змивах з зовнішньої сторони балкону, в зіскобі деревини з поверхні віконної рами балкону та зіскобі з поверхні стіни справа від входу, знайдено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_8 , при цьому наявність домішки крові обвинуваченого ОСОБА_7 не виключається; даними висновку експерта № 70 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого на фрагменті сорочки та рушнику з місця події, знайдено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_8 , при цьому наявність домішки крові обвинуваченого ОСОБА_7 не виключається; даними протоколу проведення слідчого експерименту; даними висновку експерта № 430/1 від 10 травня 2019 року, відповідно до якого комплекс виявлених на тілі ОСОБА_8 тілесних ушкоджень утворився внаслідок приблизно мінімум 25 травматичних впливів, відповідь на питання які тілесні ушкодження були отримані від травматичних впливів не пов`язаних з падінням з висоти, за відсутності в наданій документації точного опису поверхні на якій було виявлено тіло ОСОБА_8 , надати неможливо.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в постанові від 14 квітня 2025 року своє рішення про скасування ухвали суду апеляційної інстанції мотивував тим, що апеляційний суд, змінюючи кваліфікацію дій ОСОБА_14 з умисного вбивства на вбивство через необережність, залишив поза увагою кількість та характер тілесних ушкоджень потерпілого, сліди його волочіння, великої кількості крові у всій квартирі, а також не звернув уваги на відсутність тілесних ушкоджень у засудженого, зважаючи на те, що саме цими обставинами місцевий суд обґрунтовував наявність в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 115 КК України. Крім того, апеляційний суд не надав оцінку обставинам справи у їх взаємозв`язку та не навів переконливих мотивів щодо спростування висновків місцевого суду стосовно наявності умислу у ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_8 , усупереч ст. 94 КПК України, ретельно і всебічно не дослідив докази та не дав їм належної оцінки.
Разом з тим, за наслідками повторного апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції погодився із рішенням місцевого суду та обґрунтовано зазначив, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ґрунтуються на доказах, які детально наведені у вироку та відповідають фактичним обставинам справи, зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає безпідставними доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.
Так, диспозицією ст. 115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
На відміну від згаданого злочину, вбивство через необережність (ст. 119 КК України) за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості (ст. 25 КК України). Зокрема, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Отже, розмежування умисного вбивства (ст. 115 КК України) і вбивства, вчиненого через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється за суб`єктивною стороною цього злочину, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.
Разом з тим, умисне вбивство може бути вчинено з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або може бути з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.
Колегія суддів зауважує, що питання про умисел необхідно вирішувати з урахуванням сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їхніх стосунків.
Доводи касаційної скарги про те, що у засудженого не було умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_8 , а тому його дії неправильно кваліфіковані, ретельно перевірені також апеляційним судом і свого об`єктивного підтвердження не знайшли.
Водночас, як зазначено вище, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.
Як убачається з оскарженого рішення, апеляційний суд звернув увагу, зокрема, на поведінку ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , що передувала події, а також на той факт, що між ними вже існували неприязні відносини та конфліктні ситуації через затоплення квартири ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_8 .
Судами встановлено, зокрема, що у день події ОСОБА_7 прийшов до квартири ОСОБА_8 агресивно налаштованим з вимогою припинити затоплювати його квартиру. Між ними виникла сварка, а потім бійка, в ході якої ОСОБА_7 наносив потерпілому удари в різні частини тіла, що ОСОБА_7 не заперечував у ході судового розгляду.
В оскаржуваній ухвалі апеляційний суд обґрунтовано врахував і те, що експерт ОСОБА_13 в суді першої інстанції зазначив, що така кількість крові потерпілого могла бути від комплексу отриманих травм голови, передпліччя, можливо була легенева кровотеча, кровохаркання. Удари наносились тупими предметами, якими могли бути кулаки рук та взуті ноги, що узгоджується із  висновком судово-медичного експерта № 430/1 від 10 травня 2019 року, відповідно до якого комплекс виявлених на тілі ОСОБА_8 тілесних ушкоджень утворився внаслідок приблизно 25 травматичних впливів.
Разом з тим, нанесення ОСОБА_7 потерпілому в квартирі низки ударів в різні частини тіла та життєво важливі органи із значною силою свідчить про інтенсивний характер цієї події.
Водночас апеляційний суд встановивши, що висновком експерта № 188 від 22 грудня 2019 року підтверджено відсутність у ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень, дійшов обґрунтованого висновку про те, що потерпілий ОСОБА_8 під час бійки не чинив опір.
До того ж, цей суд врахував, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, значно молодший за віком, ніж потерпілий, мав перевагу в фізичній силі перед потерпілим. 
Також цей суд урахував обстановку в квартирі потерпілого ОСОБА_8 , а саме велику кількість крові потерпілого на різних поверхнях предметів (одвірках, дверей, меблях) та на підлозі, стінах в різних кімнатах квартири (спальні, кухні, коридорі), перевернуті речі, розбиті лампи і настінний годинник, а також значну кількість крові потерпілого ОСОБА_8 на одязі та взутті ОСОБА_7 та дійшов слушного висновку, що в ході цієї бійки у ОСОБА_7 виник умисел на вбивство ОСОБА_8 .
Варто зауважити, що судами враховано і поведінку ОСОБА_7 після вчинення правопорушення, який повернувся до своєї квартири, частково переодягнувся і вийшов з будинку, де був затриманий працівниками поліції. 
З огляду на викладене, суди дійшли вмотивованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 , з яким погоджується і колегія суддів.
Отже, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, версія сторони захисту про відсутність у засудженого умислу на вбивство не знайшла свого підтвердження під час дослідження матеріалів кримінального провадження, тому (з урахуванням доводів сторони захисту) відсутні підстави для висновку про вчинення засудженим вбивства через необережність.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що місцевий суд безпідставно послався на відповіді експерта, які він надавав в судовому засіданні, як на джерело доказів
Відповідно до ч. 1 ст. 356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. 
Частиною 3 ст. 356 КПК України встановлено, що експерту можуть бути поставлені запитання щодо наявності в експерта спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (освіти, стажу роботи, наукового ступеня тощо), дотичних до предмета його експертизи; використаних методик та теоретичних розробок; достатності відомостей, на підставі яких готувався висновок; наукового обґрунтування та методів, за допомогою яких експерт дійшов висновку; застосовності та правильності застосування принципів та методів до фактів кримінального провадження; інші запитання, що стосуються достовірності висновку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, експерт ОСОБА_13 , який був приведений місцевим судом до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, був допитаний у суді першої інстанції з приводу проведеного ним експертного дослідження. Разом з тим, суть відповідей на запитання учасників судового розгляду стосувалася складеного ним експертного висновку та уточнення його даних. 
Тож, зазначений допит експерта був саме роз`ясненням складеного ним експертного висновку, а тому доводи захисника в цій частині є безпідставними.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд, у порушення вимог ст. 404 КПК України, необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо безпосереднього дослідження доказів по справі
Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.
З огляду на те, що апеляційний суд погодився з наданою оцінкою доказам та з висновками суду першої інстанції в цілому, а тому підстав для повторного безпосереднього дослідження доказів у цього суду не було.
Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.
З урахуванням викладеного, доводи захисника в цій частині також не можна вважати слушними.
Крім того, Верховний Суд зауважує, що відмова у задоволенні клопотання сторони захисту про повторний допит експерта у даному випадку свідчить не про порушення кримінального процесуального закону, а про відсутність обґрунтованих підстав щодо необхідності таких процесуальних дій в аспекті реалізації приписів ст. 91 КПК. З наданих суду обґрунтувань не вбачається підстав для повторного допиту вказаної особи з приводу обставин, які мають доказове значення в цьому провадженні, отже Суд відхиляє як необґрунтовані відповідні доводи про недотримання судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону.
Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду врахував вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 14 квітня 2025 року, та дійшов обґрунтованого висновку, що докази по справі були досліджені в повному обсязі під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84 - 86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 та 439 КПК України.
У той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності зміни чи скасування судового рішення на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Отже, з урахуванням того, що під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскарженого судового рішення, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 439, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3