ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2026 року м. Дніпро Справа № 904/4771/23 (904/6370/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Мороза В.Ф., Верхогляд Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Камша Н.М.) від 24.11.2025р. у справі № 904/4771/23 (904/6370/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС", м. Дніпро 
до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ 
про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, -

в межах справи № 904/4771/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС", 49051, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд.40-А, код ЄДРПОУ 39726851, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025р. у справі № 904/4771/23(904/6370/25) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" повернуто заявнику без розгляду у зв`язку з неусуненям недоліків, визначених ухвалою про залишення без руху.
У клопотанні про відстрочення оплати судового збору повторно відмовлено, оскільки позивач не підпадає під категорію осіб, яких суд може своєю ухвалою звільнити від сплати судового збору.
Не погодившись з вказаною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025р. у справі № 904/4771/23(904/6370/25) та направити справу для розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга мотивована обставинами неможливості сплати судового збору боржником у справі та неправомірної відмови судом у відстрочені сплати судового збору.
За доводами позивача, суд першої інстанції проігнорував чисельну низку доказів, зокрема, подані позивачем довідку про відсутність грошових коштів, відомості за результатами інвентаризації про відсутність майна та рішення зборів комітету кредиторів, яким відмовлено в створені Фонду авансування витрат.
Подання позовної заяви з вимогами визнання договору поруки недійсним та стягнення грошових коштів направлено на забезпечення наповнення ліквідаційної маси та подальшого погашення грошових вимог у справі, зокрема, кредиторів державного сектора, безпосередньо пов`язаних із забезпеченням захисту України і забезпеченню ресурсами ЗСУ.
Повернення позову порушує сутність права позивача на доступ до суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.
05.03.2026 позивачем подано заяву про уточнення прохальної частини апеляційної скарги.
06.03.2026 відповідач подав заперечення на вказану заяву.
Відповідно до частини 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи наведене, заява ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" є поданою поза межами процесуального строку щодо можливості доповнень/зміни апеляційної скарги, а відтак підлягає залишенню без розгляду.
Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що у визначеному пунктом 4 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" переліку, який є вичерпним, відсутня ліквідаційна процедура як така, що дає можливість суб`єкту звернення (на якого поширюється цей правовий режим) просити суд відстрочити сплату судового збору.
Положення пунктів статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини 1 цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Відтак, суд першої інстанції правильно застосував положення статті 8 Закону України "Про судовий збір" у цій справі та вірно виснував про те, що підстави, наведені у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є вичерпними при вирішенні питання про відстрочення/розстрочення сплати судового збору або звільнення від такої сплати.
Позиція скаржника про "захист інтересів держави" є суперечливою, оскільки ліквідатор вимагає стягнення значної суми коштів з державного банку не на користь кредиторів, а на користь товариства приватної, а не державної форми власності.
Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач зводить свою позицію до формального тлумачення статті 8 Закону України "Про судовий збір", ігноруючи характер спірних правовідносин, процесуальну мету позову та принцип доступу до правосуддя.
Формальне виключення ліквідаційної процедури з переліку, наведеного у пункті 4 частини першої статті 8 Закону, не може тлумачитися відокремлено від: завдань процедури банкрутства; обов`язків арбітражного керуючого; конституційного принципу доступу до правосуддя.
Крім цього, відповідач ототожнює відстрочення зі звільненням від сплати судового збору.
Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що застосування чіткої, недвозначної та імперативної норми права не є "надмірним формалізмом", а є дотриманням принципу верховенства права та законності. 
Пункт 4 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" містить вичерпний перелік процедур банкрутства, під час яких можливе відстрочення судового збору: розпорядження майном, санація або реструктуризація боргів. Законодавець свідомо виключив з цього переліку процедуру ліквідації.
Банком наводились доводи щодо відсутності у скаржника доказів можливості сплати судового збору до ухвалення судового рішення.
Позивач подав письмові пояснення, в яких посилається, що відповідач помилково стверджує, що застосування ст. 8 Закону України "Про судовий збір" має виключно імперативний характер. Сама норма передбачає дискреційні повноваження суду та її застосування повинно здійснюватися з урахуванням, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на доступ до суду) та практики ЄСПЛ щодо недопустимості надмірного формалізму.
Відповідач подав письмові пояснення, в яких зазначає, що позивач посилається на судову практику, яка стосувалася старої редакції ст. 8 Закону України "Про судовий збір".
Застосоване законодавцем формулювання не обмежує боржника у праві доступу до суду, водночас, встановлює рамки, в межах яких таке звернення можливе з відстроченням сплати судового збору - до визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Таке обмеження обумовлено тим, по перше, боржник або арбітражний керуючий не позбавлені права ініціювати судові спори в процедурі розпорядження майном, та по друге, процедура ліквідації не направлена на відновлення платоспроможності боржника (тобто, за загальним правилом не передбачає того, що у боржника з`являться кошти на сплату судового збору, який було відстрочено).
Якщо дотримуватись позиції позивача, будь-яка особа-банкрут має автоматично звільнятися від сплати судового збору.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі №904/4771/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" перебуває на стадії ліквідації, повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Сокол Олексій Юрійович. 
11.11.2025 ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", в якій просив: 
- Визнати договір поруки №4А15106И/П від 25.10.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" та Акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк"- недійсним.
- Застосувати реституцію за наслідками недійсності правочину (договору поруки №4А15106И/П від 25.10.2016), а саме:
- стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" сплачені грошові кошти у розмірі 886 499 230,50 грн.
При цьому, позивач просив відстрочити йому сплату судового збору у загальній сумі 850 262,40 грн. 
В обґрунтування даного клопотання позивач зазначав, що відповідно до положень статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за певних умов, зокрема, заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
14.11.2025 Господарським судом Дніпропетровської області винесено ухвалу, якою: 
- відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки положення пункту 4 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на випадки, коли боржник перебуває на стадії ліквідаційної процедури;
- залишено без руху позовну заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" арбітражного керуючого Сокола О.Ю.; 
- запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази сплати судового збору у розмірі 850 262,40 грн.
Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою, ця ухвала доставлена до електронного кабінету Сокола О.Ю. 18.11.2025 о 02:37.
Відповідно, строк для усунення вищезазначених недоліків встановлено до 24.11.2025 (включно).
19.11.2025 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" про усунення недоліків, в якій позивач зазначив про наявність підстав для відстрочення сплати позивачем судового збору, зокрема, суд має врахувати: 
- майновий стан ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС"; 
- обставини, в яких перебувають ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" та кредитори у справі №904/4771/23; 
- впливу воєнного стану на кредиторів (державні органи) у справі №904/4771/23.
У вказаній заяві про усунення недоліків позивач посилався на те, що згідно довідки філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" від 30.10.2025 №77/4-09/139808/2025 залишки коштів по всіх поточних рахунках та за рахунком № НОМЕР_1 , який належить ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС", складають - 0,00 грн. За результатами інвентаризації ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" встановлено, що майно банкрута - відсутнє.
У кредитора АТ "УКРНАФТА" відсутні фінансові ресурси для створення Фонду. Даний кредитор є підприємством державного сектору та виступає основним постачальником палива для Міноборони, забезпечує виконання завдань щодо обороноздатності, забезпечення коштами і матеріальними ресурсами.
Місцевий господарський суд повернув вказану позовну заяву оскаржуваною ухвалою від 24.11.2025, оскільки позивачем не усунуто недоліки позовної заяви та за змістом ухвали відмовив у задоволенні клопотання про відстрочення оплати судового збору.
Відповідно до положень ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 7 КУзПБ господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.
Згідно приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують направлення іншим учасникам справи копій позовної заяви і доданих до неї документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (ч. 4 ст. 174 ГПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. 
Відповідно підпункту 3 пункту 2-1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Докази оплати судового збору не були додані до позову та в подальшому до заяви про усунення недоліків.
Скаржник просив суд відстрочити сплату судового збору за подання позову, в обґрунтування чого вказував про перебування позивача на стадії ліквідації та відсутність коштів для оплати судового збору.
Посилався на Довідку філії-Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 30.10.2025 №77/4-09/139808/2025, відповідно до змісту якої, залишки коштів по всіх поточних рахунках в національній та іноземній валютах, за рахунком № НОМЕР_1 складають - 0,00 грн; на Протокол інвентаризаційної комісії від 31.07.2025, у якому за результатами інвентаризації ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" встановлено, що майно банкрута відсутнє; на рішення кредиторів, оформлене протоколом від 31.10.2025, згідно з яким рішення про створення фонду для відшкодування витрат арбітражного керуючого арбітражного керуючого Сокола Олексія Юрійовича під час виконання повноважень ліквідатора ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" не прийнято.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Частиною другою ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Колегія суддів зазначає, що порядок відстрочення, розстрочення сплати судового збору та звільнення від його сплати врегульований статтею 8 Закону України "Про судовий збір". Із системного аналізу зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини 1 цієї статті не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини 1 цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).
Проте, предметом позову скаржника не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а тому у відповідності до вищевказаних роз`яснень Верховного Суду, до скаржника не можуть бути застосовані пільги зі сплати судового збору, що передбачені вищевказаними нормами права.
Звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).
Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд (за наявності передбачених законом умов) звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір) (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.03.2021 у справі № 912/1061/20).
Положенням пункту 4 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за умови, що заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Таким чином, ліквідаційна процедура не віднесена до переліку судових процедур, за наявності яких може бути відстрочено або розстрочено сплату судового збору відповідно до пункту 4 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір".
Отже, положення пункту 4 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на випадки, коли боржник перебуває на стадії ліквідаційної процедури, тобто не поширюються на позивача у даній справі.
У постанові від 21.01.2026 у справі №925/1293/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право на доступ до суду не є абсолютним, однак його обмеження не можуть бути такими, щоб була порушена сама суть цього права; фінансові обмеження доступу до суду, зокрема у вигляді значного судового збору, підлягають особливо ретельному контролю з точки зору пропорційності; суд не може обмежитися формальним тлумаченням положень Закону України "Про судовий збір", а повинен індивідуально оцінити майновий стан заявника, реальну можливість сплатити збір та наслідки відмови у доступі до суду; підхід, за яким юридична особа фактично виключається з можливості отримати процесуальне полегшення лише з огляду на свій статус, не відповідає стандартам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; суд зобов`язаний оцінити, чи є конкретний розмір судового збору непропорційним і непосильним тягарем для заявника з урахуванням його фактичного майнового стану.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, апелянтом не подано належних доказів, які дають можливість оцінити комплексно реальний майновий стан боржника, зокрема, фінансової звітності, витягів з Єдиного державного реєстру нерухомого майна та обтяжень рухомого майна, актуальних виписок (довідок) про наявність грошових коштів на рахунках боржника, а також не наведено подальшої можливості оплати судового збору по закінченню відстрочення. Крім цього заявником не надано доказів вжиття заходів для отримання коштів на сплату судового збору.
В свою чергу, саме лише посилання на відкриття відносно скаржника провадження у справі про банкрутство не є беззаперечною підставою для відстрочення скаржнику сплати судового збору.
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.
Таким чином, у суді першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання позову.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 18.10.2023 у справі № 910/10939/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку залишення судом клопотання про звільнення/відстрочення скаржника від сплати судового збору без розгляду або відмови в задоволенні такого клопотання суд постановляє ухвалу, яку направляє скаржнику. Отримавши її, скаржник повинен виконати ухвалу суду про залишення касаційної скарги без руху, а саме подати суду докази сплати судового збору. У випадку якщо скаржник не встигає цього зробити до закінчення строку, наданого судом або встановленого законом на усунення недоліків, він може звернутися до суду із заявою, відповідно, про продовження або поновлення зазначеного строку.
У свою чергу, суд першої інстанції, залишаючи без руху поданий позов вже розглянув клопотання про відстрочення оплати судового збору та відмовив у його задоволенні, повторне подання аналогічного клопотання на вимоги суду про усунення недоліків та сплату судового збору, не може вважатися виконанням вимог суду визначених ухвалою від 14.11.2025 та не потребує повторного залишення позову без руху для надання додаткового часу для сплати судового збору.
Частиною 4 ст. 174 ГПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Оскільки станом на 24.11.2025 позивачем не надано доказів сплати судового збору за подання позовної заяви, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для повернення заяви на підставі ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, доводи апеляційної скарги стосовно оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позовної, не є достатніми для скасування такої ухвали. За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду зміні або скасуванню.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025р. у справі № 904/4771/23 (904/6370/25) - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025р. у справі № 904/4771/23 (904/6370/25) - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко  

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя  Т.А. Верхогляд